ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/7745/25	Головуючий у 1-й інстанції Ромазан В.В. 	
Провадження № 22-ц/817/439/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Храпак Н.М. 
суддів -  Гірський Б. О., Костів О. З., 

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 607/7745/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Череватий Петро Миколайович, на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року, повний текст якого складено 12 січня 2026 року, ухваленого суддею Ромазаном В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В:
у квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, відповідно до якого просить збільшити розмір аліментів на утримання її дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2021 року, стягувати із відповідача аліменти у користь позивача у твердій грошовій сумі в розмірі 7000 грн щомісячно, до досягнення дочкою повноліття. 
В обґрунтування позову посилається на те, що сторони у справі з 19 квітня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року, розірвано. У даному шлюбі у сторін народилася дочка — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Вказала, що згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року відповідач сплачує аліменти на утримання неповнолітньої дочки у твердій грошовій сумі, у розмірі 2500 грн щомісячно. Однак, вважає, що станом на даний час, обставини, що зумовили стягнення аліментів, у визначеному судовим рішенням розмірі перестали існувати, оскільки потреби на утримання неповнолітньої дочки значно зросли. Крім цього, матеріальне становище позивача погіршилось. Дитина на даний час відвідує ЗОШ № 4 у м. Тернополі, що потребує постійних затрат на її проїзд до місця навчання, харчування, купівлю шкільного приладдя. Окрім цього, дитина потребує систематичного лікування у зв`язку із її хронічними захворюваннями. Вважає, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти у розмірі, вказаною стороною позивача. 
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, задоволено частково.
Змінено розмір аліментів, визначений рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3600 грн щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.
Припинено, з дня набрання чинності рішення суду, стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2500 грн щомісячно, визначеного на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року, а також виконавчого листа виданого Тернопільським міськрайонним судом на його виконання.
У решті вимог, відмовлено.
Стягнуто із ОСОБА_1 у користь держави 1211 грн 20 коп судового збору.
Рішення в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Череватий П.М. просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 серпня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги представник заявника зазначив, що судом першої інстанції визначено щомісячний розмір аліментів, який перевищує встановлений законом мінімальний рекомендований розмір аліментів, однак при цьому не встановлено будь-яких відомостей про наявність у відповідача жодного заробітку (доходу).
Також позивачкою не надано будь-яких доказів, які б дали змогу порівняти її матеріальний стан станом на день прийняття рішення суду про стягнення аліментів та на день звернення з позовом у даній справі.
Окрім того, судом не встановлено час погіршення стану здоров`я дитини та не враховано того, що витрати на лікування дитини в розумінні закону є додатковими витратами на її утримання та підлягають стягненню в окремому порядку, а отже не є підставою для зміни розміру аліментів. Також, поза увагою суду першої інстанції були залишені заперечення сторони відповідача щодо неналежності наданих позивачкою доказів, а саме квитанції про оплату, які не містили платника послуг та їх призначення, а також актів надання послуг, які самі по собі не підтверджують факт оплати позивачкою зазначених послуг.
Оскільки позивачкою у встановленому законом порядку не було доведено, а судом першої інстанції не встановлено, жодної із підстав, передбачених ст. 192 СК України, для зміни розміру аліментів, то у задоволенні позову слід було відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвоката Череватого П.М. до суду апеляційної інстанції не поступав.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року, яке набрало законної сили (а.с. 15-24).
У даному шлюбі у сторін даної справи народилася дочка — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 , видане 14 вересня 2017 року Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області) (а.с. 11).
Неповнолітня ОСОБА_3 , проживає разом із матір`ю - ОСОБА_2 та перебуває на її утриманні.
Рішенням Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області від 15.09.2021 року, яке набрало законної сили, ухвалено стягувати із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліменти на малолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 28 липня 2021 року та до досягнення дитиною повноліття.
Судом також з`ясовано, що з 16 червня 2022 року ОСОБА_2 перебуває у шлюбі із ОСОБА_6 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 16.06.2022 року Тернопільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (а.с. 7).
У вказаному шлюбі у ОСОБА_2 та ОСОБА_6 народилася дочка — ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Як вбачається із довідки № 305/02-19 від 03.09.2024, ОСОБА_3 навчається в Тернопільській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №4 ТМР ТО у 2-В класі.
На підтвердження витрат позивачем надано наступні докази: на придбання одягу для дитини у 2024 році рахунок-фактуру від 05.02.2024 на суму 2 070,00 грн., рахунок-фактуру від 19.03.2024 на суму 1704,00 грн, рахунок-фактуру від 30.03.2024 на суму 1738 грн, рахунок-фактуру від 25.04.2024 на суму 1105,00 грн, рахунок-фактуру від 05.06.2024 на суму 810 грн., рахунок-фактуру від 16.07.2024 на суму 1569 грн, фіскальний чек від 07.05.2024 на суму 427,50 грн; на придбання канцтоварів фіскальний чек від 14.07.2024 на суму 892 грн; на придбання ноутбука фіскальний чек від 03.09.2024 на суму 9000 грн.
ОСОБА_2 сплачувала вартість занять неповнолітньої ОСОБА_3 у художній студії, що стверджується копією платіжної інструкції від 21.05.2024 р. на суму 650 грн та копією платіжної інструкції від 18.06.2024 р. на суму 650 грн.
Вартість послуг лікаря-стомотолога ТОВ «Дента Ві» з приводу лікування ОСОБА_3 , які понесено позивачем, склала: 450 грн, згідно Акту надання послуг від 28.11.2023; 450 грн, згідно Акту надання послуг від 30.11.2023; 450 грн, згідно Акту надання послуг від 07.12.2023; 450 грн, згідно Акту надання послуг від 18.01.2024; 900 грн, згідно Акту надання послуг від 24.01.2024; 1100 грн, згідно Акту надання послуг від 31.01.2024; 1 100 грн., згідно Акту надання послуг від 07.02.2024.
Як вбачається із консультаційного висновку дитячого дерматолога від 22.03.2024, у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 встановлено атопічний дерматит, фолікулярний гіперкератоз, контактний дерматит та рекомендовано лікування.
Крім цього, як видно із картки огляду дитини оптичного центру «Комфорт Оптика» від 12.08.2023, ОСОБА_3 встановлено діагноз складний гіперметропічний астигматизм обох очей, амбліопія обох очей та рекомендовано лікування. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у позивача змінився сімейний стан, оскільки остання уклала шлюб із ОСОБА_6 та у неї народилась дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім цього, наведеними судом доказами, які досліджено у судовому засіданні, підтверджено збільшення витрат позивача на утримання неповнолітньої дочки сторін ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у тому числі внаслідок погіршення її стану здоров`я, що зумовило її лікування. 
З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на таке.
У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. А згідно з частиною 3 вказаної статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (частина третя статті 182 СК України).
У відповідності до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.
У пункті 23 постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Пленум Верховного Суду України зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Отже, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Особа, яка є платником аліментів, може звернутися до суду з позовом про зменшення, або про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо змінилось матеріальне становище або сімейний стан платника або одержувача аліментів. Зміна сімейного стану є окремою підставою для зміни розміру аліментів. При цьому суд, вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, має враховувати й інші обставини, передбачені статтею 182 СК України, насамперед з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини.
Звертаючись до суду з позовними вимогами про зміну розміру стягнення аліментів на дитину, ОСОБА_2 посилалася на те, що наявні підстави для збільшення розміру аліментів, визначеного рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року в сумі 2500 грн, які є недостатніми, оскільки дитина стала дорослішою, в зв`язку з чим витрати на її утримання дуже суттєво збільшилися. Так, дочка відвідує школу, потребує постійних витрат на проїзд, харчування, купівлю різноманітного шкільного приладдя, а батько дитини є працездатною особою.
Судом встановлено, що позивачка для забезпечення належного рівня життя та розвитку малолітньої ОСОБА_3 несе витрати на утримання дитини, які збільшилися у зв`язку із тим, що дитина підросла, відповідно більше коштів необхідно на продукти харчування, одяг, лікування, навчання, проїзд. 
Малолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.
У позивачки змінився сімейний стан і народилася ще одна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідачем не представлено належних доказів, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати більшу матеріальну допомогу на утримання дочки, ніж та, яка визначена рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 вересня 2021 року.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_1 має у власності 1/3 квартири за адресою АДРЕСА_1 .
Отже, суд першої інстанції встановивши, що відповідач є особою працездатного віку, відомості про незадовільний стан здоров`я чи наявність на його утриманні непрацездатних осіб відсутні, дитина стала дорослішою, відповідно змінилися витрати на її утримання, дійшов правильного висновку, щодо відсутності обставин, які б перешкоджали відповідачу у виконанні його батьківських обов`язків щодо належного матеріального забезпечення своєї дитини.
Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.
Розмір аліментів на дитину має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому отримання аліментів в більшому розмірі ніж прожитковий мінімум на дитину відповідного віку є безумовним правом дитини, визначеним законом, яке захищається в судовому порядку саме в її інтересах.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років складає - 2563 грн, а віком від 6 до 18 років — 3196 грн. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. ст. 12, 81 ЦПК України). 
Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Не заслуговують на увагу посилання заявника про те, що він не має жодного заробітку та подає на підтвердження цього довідку форми ОК- із Пенсійного фонду України за 2006 та 2009 рік, оскільки дана довідка відображає дані сімнадцятирічної давності, а також те, що відповідач є особою молодого, працездатного віку, стан здоров`я задовільний, доказів того, що на його утриманні є ще інші особи суду не подає, а тому він не позбавлений можливості надавати належне матеріальне забезпечення своїй дитині.
Доказів того, що визначений судом розмір аліментів не відповідає потребам дитини відповідач до суду апеляційної інстанції не надав. 
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними викладеним у позовній заяві, які не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.
Виходячи з принципів розумності та справедливості, з врахуванням встановлених обставин справи та те, що дитина сторін проживає разом з матір`ю, на яку окрім матеріального забезпечення дитини покладено й обов`язок у постійному вихованні дитини, що потребує більше моральних витрат, враховуючи вік і стан здоров`я дитини, а також враховуючи приписи ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, згідно яких обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків, колегія суддів приходить до висновку, що визначений суд першої інстанції розмір аліментів у сумі 3600 грн є достатнім для навчання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини ОСОБА_3 .
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених заявником підстав відсутні.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Череватий П.М., підлягає залишенню без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року - без змін. 
Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Череватий Петро Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуюча         Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

О.З. Костів