СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року м. Харків Справа № 8/471-23/1(917/2049/25) 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Мартюхіна Н.О.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Полтавської міської ради (вх. №219П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 (рішення ухвалене суддею Білоусовим С.М. в приміщенні Господарського суду Полтавської області 19.01.2026, повне рішення складено та підписано 19.01.2026) у справі №8/471-23/1(917/2049/25)
за позовною заявою ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 
до 1. Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник», 36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, код ЄДРПОУ 012775609
2. Полтавської міської ради, 36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36, код ЄДРПОУ 24388285
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління майном комунальної власності міста (вул. Соборності, 36, м. Полтава, 36000, код ЄДРПОУ 13967304).
про зобов`язання вчинити певні дії
в межах справи № 8/471-23/1
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Проммаркет М», м. Полтава
до Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник», 36003, м. Полтава, пров. Шкільний, 4, код ЄДРПОУ 012775609
про визнання банкрутом

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) позовні вимоги задоволено; зобов`язано арбітражного керуючого, що виконує повноваження ліквідатора/керуючого санацією/розпорядника майна Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» передати територіальній громаді міста Полтава об`єкт житлового фонду - будинок за №60 по вулиці Залізна у місті Полтава; зобов`язано Полтавську міську раду (36000, м. Полтава, вул. Соборності, 36) прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтава без жодних додаткових умов, будинок за №60 по вулиці Залізна у місті Полтава; стягнуто з Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» судовий збір в сумі 2422,40 грн; стягнуто з Полтавської міської ради судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Полтавська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі № 8/471-23/1 (917/2049/25) та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ДК ЖЕП «Будівельник», Полтавської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Управління майном комунальної власності міста про зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування апеляційної скарги другий відповідач посилається на наявність ухвали Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 у справі №8/471- 23/1, яка набрала законної сили і є обов`язковою до виконання, що на його думку, унеможливлює покладення на Полтавську міську раду повторного обов`язку щодо прийняття до комунальної власності будинку по вул. Залізна, 60 у м. Полтаві.
Полтавська міська рада вважає, що фактично позивач у межах цієї справи просить суд повторно переглянути питання щодо зобов`язання передачі об`єктів житлового фонду банкрута, яке вже отримало своє остаточне вирішення в межах розгляду справи №8/471- 23/1.
Заявник посилається на Положення про Управління майном комунальної власності міста, затверджене рішенням тридцять дев`ятої сесії Полтавської міської ради восьмого скликання від 15.09.2023, та зазначає, що відповідно до його умов Управління є органом приватизації державного житлового фонду, що перебуває в комунальній власності Полтавської міської територіальної громади, вказані органи місцевого самоврядування не ототожнюються, мають різну правосуб`єктність. При цьому, Полтавська міська рада не може бути органом приватизації, а лише наділений правом утворювати такий орган, і не повинен ототожнюватись з ним. 
На думку заявника апеляційної скарги, позивачка обрала, а суд першої інстанції підтримав спосіб захисту порушеного права у вигляді спонукання відповідачів до виконання обов`язку з приймання-передачі житлового фонду, який безпосередньо не стосується приватизаційних відносин між громадянином та органом приватизації. У межах захисту індивідуального права на приватизацію конкретним громадянином мова може йти лише про конкретне житло (визначену квартиру), а не про інші квартири (будинок), до яких позивач не має відношення та у розумінні ч. 3 ст. 4 ГПК не має права представляти інших мешканців житлового будинку по вулиці Залізній, 60, в місті Полтаві.
Окрім цього, заявник зазначає, що 13.05.2020 відбулось формування Полтавської міської територіальної громади (код КАТОТТГUA53080370000025447), а оскаржуваним рішенням від 19.01.2026 зобов`язано Полтавську міську територіальну громаду прийняти майно до комунальної власності територіальної громади міста Полтава. 
29.12.2020 відбулась перша сесія представницького органу сформованої 13.05.2020 Полтавської міської територіальної громади (код КАТОТТГUA53080370000025447) - Полтавської міської ради восьмого скликання, та відповідно територіальна громада міста Полтави набула статусу розформованої територіальної громади і з 29.12.2020 повноваження вказаного первинного суб`єкту місцевого самоврядування є такими, що припинились.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Полтавської міської ради (вх. №219П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25); повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 07.04.2026.
24.02.2026 від Управління майном комунальної власності міста надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно підтримало апеляційну скаргу Полтавської міської ради, просило її задовольнити, а рішення - скасувати.
24.02.2026 від позивачки надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення – без змін. 
25.02.2026 від Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» надійшла заява про закриття провадження у справі.
25.02.2026 від Терехової Т.М., повторно, надійшов відзив на апеляційну скаргу, який за своїм змістом є тотожним відзиву, поданому 24.02.2026. 
27.02.2026 від Управління майном комунальної власності міста надійшли додаткові пояснення у справі. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги Полтавської міської ради (вх. №219П) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) відбудеться 31.03.2026.
09.03.2026 від Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить задовольнити апеляційну скаргу, рішення скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.03.2026 оголошено у судовому засіданні перерву до 07.04.2026.
02.04.2026 від Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» надійшли додаткові пояснення у справі до відзиву на апеляційну скаргу, до яких долучено оціночний акт на будинок за адресою вул. Залізна 60, місто Полтава.
У судове засідання представник Полтавської міської ради не з`явився, на відеоконференцзв`язок не вийшов. 
Представник Терехової Тетяни Миколаївни проти вимог апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Представники Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» та Управління майном комунальної власності міста підтримали апеляційну скаргу Полтавської міської ради.
Розглянувши клопотання Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» про закриття провадження у справі колегія суддів зазначає про таке.
Заявник просить суд апеляційної інстанції, закрити провадження у справі №8/471-23/1(917/2049/25) на підставі пункту 2 статті 231 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку з відсутністю предмету спору.
В обґрунтування заявленого клопотання перший відповідач зазначає, що 15.02.2026 набрав чинності Закон України «Про основні засади житлової політики» від 13.01.2026 №4751-IX, яким визначено основні правові, економічні, соціальні та організаційні засади житлової політики щодо реалізації права осіб на житло, забезпечення сталого та ефективного використання житлового фонду України та дія якого поширюється на відносини, що виникають у зв`язку з реалізацією особами права на житло (ч.1 ст. 2 Закону).
Водночас наголошує, що вказаним законом визначений вичерпний перелік обставин, за яких позивач на даний час може реалізувати своє право на житло і який вже не передбачає такої можливості набуття житла як приватизація.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову слід відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої позиції (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц (пункт 95)). Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. (пункти 7.19, 7.20, 7.22 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №916/3006/23 від 30.08.2024).
Згідно положень статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково. 
Статтею 278 ГПК України визначені підстави для скасування судового рішення повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині. Відповідно до наведеної статті судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку із залишенням позову без розгляду або закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 226 та 231 цього Кодексу.
Отже, у розумінні статті 278 ГПК України підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі є порушення судом процесуального законодавства, зокрема, й коли суд першої інстанції не врахував обставини того, що предмет спору припинив існувати до ухвалення рішення.
Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №916/3006/23 від 30.08.2024 виснував, що суд закриває провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору існував на момент виникнення останнього, але припинив існування в процесі розгляду справи на час (до) ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору. У випадку виникнення обставин припинення існування предмета спору на стадії апеляційного (касаційного) перегляду справи, відсутні підстави для застосування пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України та скасування судового рішення по суті спору лише з мотивів виникнення зазначених обставин, якщо законність та обґрунтованість судового рішення не спростована за наслідками апеляційного (касаційного) розгляду справи.
Як вже зазначалось, Державне комунальне Житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник» просить закрити провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, тобто у зв`язку з відсутністю предмету спору, при цьому посилається на набрання чинності 15.02.2026 Закону України «Про основні засади житлової політики», яким, за його твердженням не передбачено такої можливості набуття житла як приватизація.
Колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, з урахуванням вищезазначених висновків Верховного Суду щодо застосування пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України, зазначає, що предметом спору у даній справі є вимога позивача про передачу арбітражним керуючим територіальній громаді міста Полтава об`єкту житлового фонду - будинку за №60 по вулиці Залізна у місті Полтава, та обов`язок Полтавської міської ради прийняти зазначений будинок до комунальної власності територіальної громади міста. 
В обґрунтування позову, позивач зазначає, що спірний будинок досі не переданий та не прийнятий до комунальної власності міста Полтави, у зв`язку з чим Терехова Т.М., як мешканка даного будинку, позбавлена законного права на приватизацію майна.
Сторонами у справі не заперечується, що передача житлового будинку за адресою вулиця Залізна, 60 у місті Полтава до комунальної власності Полтавської міської територіальної громади, ні станом на момент подачі позову, ні станом на момент розгляду в суді апеляційної інстанції фактично не відбулась, отже предмет спору існував та продовжує існувати.
Пункт 2 частини 1 статті 231 ГПК України передбачає необхідність встановлення відсутності саме предмету спору, а не підстав і предмету позову, як помилково зазначає перший відповідач посилаючись на відсутність реалізації права на житло шляхом приватизації у зв`язку з набранням чинності нового закону.
При встановленні наявності чи відсутності підстав щодо закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини 1 статті 231 ГПК України суд апеляційної інстанції не досліджує та не надає правової оцінки праву позивача на приватизацію квартири.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, про відсутність підстав для задоволення клопотання Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» про закриття провадження у справі.
Щодо нового доказу, наданого Державним комунальним Житлово-експлуатаційним підприємством «Будівельник» разом з додатковими поясненнями у справі від 02.04.2026, колегія суддів зазначає таке.
Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.
При цьому, сама лише необхідність підтвердження під час апеляційного перегляду справи певних обставин, на які посилається позивач, не є об`єктивною та поважною причиною для долучення нових доказів, частина яких не існувала на час розгляду справи в суді першої інстанції.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції суд не надавав оцінку вказаному доказу.
З огляду на викладене, колегія суддів не приймає до розгляду додатковий доказ, як такий, що поданий до суду апеляційної інстанції з порушенням норм процесуального права.
Таким чином, доказ, наданий разом з додатковими поясненнями у справі від 02.04.2026 не враховується під час розгляду апеляційної скарги, оскільки наданий стороною без обґрунтування, що саме він має підтвердити чи спростувати, та без доведення обставин неможливості його подання до суду першої інстанції. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
08 грудня 2011 року Господарським судом Полтавської області прийнято постанову по справі №8/471-23/1 про визнання Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури.
На момент відкриття ліквідаційної процедури на балансі підприємства знаходився, зокрема, будинок №60 по вулиці Залізна у місті Полтава, в якому мешкає Терехова Т.М.
Позивач зазначає, що з огляду на приписи ст. 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» об`єкти житлового фонду не можуть включатися до складу ліквідаційної маси банкрута та підлягають передачі до відповідної територіальної громади без додаткових умов у встановленому Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» порядку.
Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 року у справі №8/471-23/1 зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Полтави без додаткових умов об`єкти житлового фонду у м. Полтава за низкою адрес (зокрема і будинок №60 по вулиці Залізна у місті Полтава), які обліковуються на балансі банкрута - ДК ЖЕП «Будівельник»; зобов`язано ліквідатора передати вищевказані об`єкти житлового фонду, в т.ч. будинки, за актом прийому-передачі Полтавській міській раді; зобов`язано до 24.09.2012 надати суду документальні докази передачі вищевказаних об`єктів житлового фонду, в т.ч. гуртожитків до комунальної власності територіальної громади м. Полтави в порядку, визначеному Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (акти приймання-передачі, рішення комісії, тощо).
25 вересня 2014 року на виконання вищезазначеної ухвали Господарського суду Полтавської області Полтавською міською радою було прийнято рішення «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник». Згідно даного рішення, рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11 вересня 2007 року «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» було викладено у такій редакції:
« 1. Надати згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради від ДК ЖЕП «Будівельник» 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, згідно з додатком.
2. Комісії з питань передачі відомчих об`єктів у комунальну власність міста визначити технічний стан об`єктів житлового фонду, зазначених в додатку до даного рішення та об`єктів комунального призначення, що його обслуговують, відповідно до правил оцінки фізичного зносу житлових будинків, затверджених Держжитлокомунгоспом з оформленням актів приймання-передачі житлового будинку в установленому порядку.»
Таким чином, виходячи з вищевикладеного, житловий фонд, що перебував у повному господарському віданні ДКЖЕП «Будівельник» мав бути переданий у комунальну власність Полтавської міської ради.
Проте, з відповіді Управління майна комунальної власності міста №01-05-01.1-12/120-94 від 13.03.2025 встановлено, що будинок № 60 по вулиці Залізна у місті Полтава не перебуває у комунальній власності міста (том 1 а.с.14).
Позивачка зазначає, що з підстав того, що будинок в якому вона проживає досі не переданий до комунальної власності міста, позбавляє її реалізувати своє право на приватизацію житлового фонду.
З огляду на викладені обставини, позивач звернувся до місцевого господарського суду за захистом своїх прав з позовом про зобов`язання арбітражного керуючого, що виконує повноваження ліквідатора/керуючого санацією/ розпорядника Державного комунального Житлово-експлуатаційного підприємства «Будівельник» передати територіальній громаді міста Полтава об`єкт житлового фонду - будинок №60 по вулиці Залізна у місті Полтава, а Полтавську міську раду зобов`язати прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтава без жодних додаткових умов даний будинок.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що КУзПБ та Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» прямо передбачають обов`язкове передання об`єктів житлового фонду, виявлених під час ліквідаційної процедури, до комунальної власності територіальних громад. При цьому, таке передання є безумовним, тобто відбувається без жодних додаткових умов. Однак, всупереч наведеному, відповідачами не вчинено жодних дій щодо передачі спірного нерухомого майна до комунальної власності міста Полтави, чим порушено право позивача на приватизацію майна.
Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на дату визнання ДК ЖЕП «Будівельник» банкрутом) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.
Згідно зі статтею 26 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на дату визнання ДК ЖЕП «Будівельник» банкрутом) усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, включаються до складу ліквідаційної маси, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, що належать юридичній особі - банкруту, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.
Аналогічні норми містить частина сьома статті 61 КУзПБ, за змістом якої у разі ліквідації підприємства-банкрута, зобов`язаного згідно із законодавством передати територіальній громаді об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, дитячі дошкільні заклади та об`єкти комунальної інфраструктури, ліквідатор передає, а орган місцевого самоврядування приймає такі об`єкти без додаткових умов у порядку, встановленому законом.
Передача об`єктів житлового фонду визначена і в Законі України «Про приватизацію державного житлового фонду», частиною другою пункту 9 статті 8 якого (в редакції на час визнання ДК ЖЕП «Будівельник» банкрутом) встановлено, що у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.
Відповідно до частини третьої статті 4-1 Закону України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» рішення щодо передачі об`єктів житлового фонду, гуртожитків та інших об`єктів соціальної інфраструктури у комунальну власність приймаються органами, уповноваженими управляти державним майном, самоврядними організаціями за згодою відповідних сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст - за згодою районних або обласних рад.
Положення статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначають, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Як вже зазначалось, ухвалою Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 у справі № 8/471-23/1:
- зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади міста Полтави без додаткових умов об`єкти житлового фонду у місті Полтава за низкою адрес (зокрема і будинок за адресою вул. Залізна, 60), які обліковуються на балансі банкрута - ДК ЖЕП «Будівельник»;
- зобов`язано ліквідатора передати вищевказані об`єкти житлового фонду, в тому числі гуртожитки, за актом прийому-передачі Полтавській міській раді;
- зобов`язано до 24.09.2012 надати суду документальні докази передачі вищевказаних об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків до комунальної власності територіальної громади міста Полтави в порядку, визначеному Законом України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» (акти приймання-передачі, рішення комісії, тощо).
25.09.2014 на виконання вищевказаної ухвали суду у справі №8/471-23/1 Полтавською міською радою прийнято рішення «Про внесення змін до рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11.09.2007 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник», відповідно до якого рішення дев`ятнадцятої сесії Полтавської міської ради п`ятого скликання від 11.09.2007 «Про надання згоди на прийняття до комунальної власності міста жилих будинків ЖЕП «Будівельник» було викладено у наступній редакції:
« 1. Надати згоду на прийняття в комунальну власність територіальної громади міста в особі Полтавської міської ради від ДК ЖЕП «Будівельник» 39 житлових будинків та 8 гуртожитків, згідно з додатком.
2. Комісії з питань передачі відомчих об`єктів у комунальну власність міста визначити технічний стан об`єктів житлового фонду, зазначених в додатку до даного рішення та об`єктів комунального призначення, що його обслуговують, відповідно до правил оцінки фізичного зносу житлових будинків, затверджених Держжитлокомунгоспом з оформленням актів приймання-передачі житлового будинку в установленому порядку».
З наведеного слідує, що об`єкти житлового фонду, що перебували у повному господарському віданні ДК ЖЕП «Будівельник», зокрема й спірний будинок будинок №60 по вулиці Залізна у місті Полтава, мали бути передані у комунальну власність територіальної громади міста Полтави.
Проте, спірний будинок досі не переданий до комунальної власності, про що серед іншого свідчить лист Управління майна комунальної власності міста №01-05-01.1-12/120-94 від 13.03.2025 та не заперечується сторонами у справі.
Відповідно до положень статей 47, 48 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.
Преамбулою Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.
Відповідно до пункту 5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Згідно положень статей 1,2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Пунктом 1 ч.3 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Підпункт 2 п.9 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначає, що у разі банкрутства підприємств, зміни форми власності, злиття, приєднання, поділу, перетворення, виділу або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віданні яких перебуває державний житловий фонд, останній (у тому числі гуртожитки) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських рад.
Пунктом 10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до пункту 13 якого приватизація квартир (будинків), жилих приміщень в гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (далі - орган приватизації).
Пунктами 17, 18 Наказу №396 від 16.12.2009 передбачено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Зразок заяви наведено у додатку 2.
Громадянин подає до органів приватизації такі документи: заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним; копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо); довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі; технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок; копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку; документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності); заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Постановою КМУ №891 від 06.11.1995 затверджено «Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій».
Пунктами 2, 3 постанови КМУ №891 від 06.11.1995 передбачено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитки. Відомчий житловий фонд передається у комунальну власність безоплатно.
Відповідно до пунктів 8, 9 постанови КМУ №891 від 06.11.1995 передача відомчого житлового фонду в комунальну власність провадиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт прийняття в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та інші), а також документами, що встановлюють право на нього. 
У разі відсутності необхідної технічної документації вона відновлюється за рахунок підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд у комунальну власність. 
Акт приймання-передачі відомчого житлового фонду в комунальну власність (форма додається) складається в чотирьох примірниках, підписується членами комісії з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність та затверджується держадміністрацією або виконкомом, який утворив цю комісію. 
Отже, відповідно до чинного законодавства, позивачка має право на приватизацію житла. Колегія суддів зазначає, що у даному випадку можливість реалізації гарантованого позивачу права на приватизацію займаного у спірному будинку по вулиці Залізній, 60 у м. Полтаві житла напряму пов`язане з прийняттям цього об`єкту житлового фонду до комунальної власності.
Суд першої інстанції вищевказане врахував та дійшов вірного висновку про наявність порушення прав позивачки, як мешканки спірного будинку, внаслідок тривалої бездіяльності з невиконання імперативних приписів закону щодо передачі житлового фонду у комунальну власність.
Посилання ДК ЖЕП «Будівельник» у відзиві на апеляційну скаргу про набрання чинності 15.02.2026 Закону України «Про основні засади житлової політики» від 13.01.2026, який за твердженням другого відповідача виключає таку можливість набуття житла як приватизація, відхиляються колегією суддів з огляду на таке.
Прикінцевими і перехідними положеннями вказаного Закону України «Про основні засади житлової політики» передбачено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім підпунктів 2 і 4 пункту 2 цього розділу, які набирають чинності через один рік з дня припинення або скасування воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX. Визнано такими, що втратили чинність: 1) Житловий кодекс України (Відомості Верховної Ради УРСР, 1983 р., додаток до № 28, ст. 573), крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи; 2) Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 36, ст. 524 із наступними змінами); 3) Постанову Верховної Ради Української РСР «Про введення в дію Житлового кодексу Української РСР» (Відомості Верховної Ради УРСР, 1983 р., № 28, ст. 574); 4) Постанову Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., № 36, ст. 525).
Тобто, відповідно до положень прийнятого Закону України «Про основні засади житлової політики» через один рік після набрання ним чинності, але не раніше одного року з моменту припинення або скасування воєнного стану в Україні, втратить чинність Закон України «Про приватизацію державного житлового фонду». Процедура приватизації на момент винесенні рішення та на теперішній час не скасована. 
У відзивах на апеляційні скарги Управління майном комунальної власності міста та Державне комунальне Житлово-експлуатаційне підприємство «Будівельник» зазначають, що майже всі квартири у будинку по вул. Залізна, 60 перебувають у приватній власності. 
Суд апеляційної інстанції наголошує, що матеріали справи не містять доказів того, що більшість квартир у спірному будинку перебувають у приватній власності. Сторонами у справі не надано свідоцтв про право власності на квартири чи будь-які інші докази, які могли б підтвердити вказані обставини. 
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що за твердженням відповідачів приватизація більшості квартир у спірному в даній справі будинку відбулась органом приватизації, який був утворений ДК ЖЕП «Будівельник» та функціонував до 2018 року при ДК ЖЕП «Будівельник» та в подальшому був ліквідований. При цьому другий відповідач, у чиєму господарському віданні перебуває вказаний будинок стверджує, що не має документів, зокрема, реєстраційних справ органу приватизації на підставі яких проведено реєстрацію права власності на об`єкти приватизації та якими б можна було підтвердити факт перебування більшості квартир у приватній власності.
Вказані твердження відповідачів не є доведеними належними доказами, а тому не приймаються до уваги колегією суддів при ухваленні судового рішення.
Посилання Полтавської міської ради в апеляційній скарзі про неможливість повторного перегляду питання щодо зобов`язання з передачі об`єктів житлового фонду банкрута до комунальної власності будинку по вул. Залізна, 60 у м. Полтава у зв`язку з набранням законної сили ухвали Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 у справі №8/471-23/1 відхиляється колегією суддів з огляду на таке.
Ухвала Господарського суду Полтавської області від 19.07.2012 у справі №8/471-23/1 не є тотожною до справи, що переглядається за суб`єктним складом, предметом і підставами заявлених вимог.
Станом на момент звернення позовом у даній справі обов`язок ліквідатора з передачі об`єкту житлового фонду до комунальної власності територіальної громади і обов`язок органу місцевого самоврядування прийняти такий об`єкти без додаткових умов – не виконаний, отже спір продовжує існувати.
В апеляційній скарзі Полтавська міська рада також зазначає, що вона не є органом приватизації, і не можна її ототожнювати з Управлінням майном комунальної власності міста, який відповідає за приватизацію.
Так, колегія суддів зауважує, що в даному випадку позивачем не здійснено ототожнення органів, позов пред`явлено до Полтавської міської ради, як представницького органу відповідної територіальної громади, а управління комунального майна є виконавчим органом міської ради та за твердженням самого заявника апеляційної скарги є органом приватизації, який підпорядковується безпосередньо міській раді.
З приводу посилань заявника апеляційної скарги на розформування територіальної громади міста Полтави та утворення Полтавської міської територіальної громади, колегія суддів зазначає таке.
Дійсно, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 13.05.2020 №571-р «Про затвердження перспективного плану формування територій громад Полтавської області» було утворено Полтавську міську територіальну громаду шляхом об`єднання територій та населених пунктів Полтавської міської та Абазівської, Бричківської, Валківської, Гожулівської, Ковалівської, Пальчиківської, Сем`янівської, Супрунівської, Тахтаулівської, Чорноглазівської сільських рад Полтавського району Полтавської області.
При цьому, ч.1 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» визначено, що об`єднана територіальна громада вважається утвореною за цим Законом з дня набрання чинності рішеннями всіх рад, що прийняли рішення про добровільне об`єднання територіальних громад, або з моменту набрання чинності рішенням про підтримку добровільного об`єднання територіальних громад на місцевому референдумі та за умови відповідності таких рішень висновку, передбаченому частиною четвертою статті 7 цього Закону.
Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про добровільне об`єднання територіальних громад» передбачено, що об`єднана територіальна громада є правонаступником всього майна, прав та обов`язків територіальних громад, що об`єдналися, з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою. У разі об`єднання всіх територіальних громад одного району в одну об`єднану територіальну громаду все майно спільної власності територіальних громад такого району є комунальною власністю об`єднаної територіальної громади, а пов`язані з таким майном права та обов`язки належать об`єднаній територіальній громаді з дня набуття повноважень сільською, селищною, міською радою, обраною такою об`єднаною територіальною громадою.
Оскільки правонаступництво громад автоматично діє згідно із вищезазначеним законом, зазначення попередньої назви територіальної громади в даному випадку не є підставою для відмови у задоволенні позову. Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що позов пред`явлений до Полтавської міської ради, яка є представницьким органом місцевого самоврядування і представляє відповідну територіальну громаду та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За загальними правилами судового процесу кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ст. 74 ГПК України).
Згідно ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, а тому дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Полтавської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.01.2026 у справі №8/471-23/1(917/2049/25) залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 17.04.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Демідова 

Суддя Н.О. Мартюхіна