ПОСТАНОВА 
Іменем України

27 березня 2026 року        м. Кропивницький

справа № 387/1347/25
провадження № 22-ц/4809/533/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Побережної Ірини Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року у складі судді Солоненко Т. В. і

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви

В серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило:
-стягнути на свою користь суму заборгованості в розмірі 75 652 грн 50 коп, з яких: сума кредиту – 7 700 грн, сума процентів за користування кредитом – 47 740 грн, нараховані позивачем проценти за 105 календарних днів - 20 212 грн 50 коп;
-стягнути на свою користь сплачений судовий збір у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн;
-в порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України за формулою: Розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) – s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С – сума основного боргу; 3 – 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 – кількість днів у році; Дн. – кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних і ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»;
-роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
Позовна заява мотивована тим, що 13.04.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем укладено договір № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». 
Відповідно до умов зазначеного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 7 700 грн строком на 360 днів зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. 
Між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» 25.05.2024 укладено договір факторингу № 25.07/24-Ф, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. 
Оскільки, відповідач не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків та має заборгованість перед позивачем на загальну суму 76 652,50 грн, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року позов ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за договором № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» укладеного 13.04.2024 в сумі 50 050 грн, з яких: заборгованість за кредитом 7 700 грн; заборгованість за відсотками 40 425 грн.
Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання даного рішення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили і до моменту його виконання, здійснювати нарахування 3% річних за формулою: (С х 3 х КДП) : 365 : 100 = сума процентів, де: С - сума боргу; 3 - розмір процентів; КДП - кількість днів прострочення, здійснювати нарахування інфляційних втрат за формулою: І = ((ІІ х С): 100) – С, де І - сума інфляційних втрат; ІІ - індекс інфляції за певний період; С - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, і отриману суму стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 602 грн 61 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 307 грн 89 коп.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 692 грн 11 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що 13.04.2024 між відповідачем та ТОВ «Слон Кредит» в електронній формі укладено договір № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» з дотриманням норм законодавства та відповідач був ознайомлений з усіма його істотними умовами та прийняв їх.
Оскільки стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не надано доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач правомірно звернувся до суду за захистом порушеного права та стягнення в примусовому порядку з відповідача заборгованості за кредитним договором.
Крім того, суд першої інстанції вважав, що передбачений у договорі № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 13.04.2024 розмір відсотків за користування кредитом 2,50 % на день та відповідно їх нарахування, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та підлягає перерахунку.
Крім того, суд першої інстанції вважав за необхідне, на підставі заявлених позивачем вимог, зазначити в рішенні суду про нарахування органом, що буде здійснювати примусове виконання рішення суду, інфляційні втрати та 3% річних до моменту виконання судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Побережна І. В., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , з урахуванням доповнень, просить рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог та стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за Договором № 1553174 про надання споживчого кредиту від 13.04.2024 у сумі 7 700 грн та 1 031,17 грн заборгованості за відсотками, в решті позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.
Суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо визначення розміру процентів за кредитом, адже до спірних правовідносин, які виникли після 24.12.2023, підлягала застосуванню виключно частина п`ята статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування», яка встановлює максимальну денну процентну ставку у розмірі 1 %. Водночас суд першої інстанції безпідставно застосував процентні ставки 2,5 % та 1,5 %, а також здійснив їх подальший перерахунок, що, свідчить про неправильне тлумачення закону. 
Умови кредитного договору в частині визначення процентної ставки (2,5 % та 1,5 % на день) суперечать імперативним вимогам закону та є нікчемними. У зв`язку з цим суд першої інстанції повинен був застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину відповідно до статей 215–216 ЦК України, однак цього не зробив. 
Крім того, встановивши невідповідність умов договору вимогам закону, суд першої інстанції не мав права самостійно змінювати умови договору шляхом перерахунку процентів (застосування 1 %), оскільки це фактично є втручанням у договірні відносини сторін. У такому випадку суд мав або відмовити у стягненні процентів повністю, або застосувати передбачені законом наслідки недійсності. 
При цьому, у разі визнання умов договору щодо процентів недійсними їх розмір має визначатися на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до статті 1048 ЦК України. За розрахунком відповідача, сума процентів становить 1 031,17 грн. 
Суд першої інстанції неправомірно застосував положення щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних, оскільки у період дії воєнного стану відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України позичальник звільняється від такої відповідальності.

Короткий зміст вимог відзиву на апеляційну скаргу

Від ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Розгляд справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 75 652 грн 50 коп, тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (на 01.01.2025 становило 90 840 грн, станом на 01.01.2026 становить 98 840 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що ТОВ «ФК «Фінстраст Капітал» зареєстроване як юридична особа 10.12.2024, види економічної діяльності, 64.99 надання інших видів (крім страхування та пенсійного забезпечення) , н.в.і.у. (основний). 
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» видано ліцензію для здійснення діяльності з надання фінансових послуг 21.01.2022 № 21/113-рк.
ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зареєстровано як фінансову установу 21.01.2022 № 21/112-рк.
ТОВ «Слон кредит» зареєстроване як юридична особа 02.08.2018.
ТОВ «Слон кредит» зареєстровано як фінансову установу 27.11.2020 ФК В0000088.
13.04.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний». 
Зі змісту додатку № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 1553174 від 13.04.2024 споживач ОСОБА_1 , встановлено, що усього сума платежів за розрахунковий період складе 7 7000 грн, усього сума процентів за користування кредитом складе 69 300 грн, реальна річна процентна ставка складе 90 465,53 % річних, загальна вартість кредиту складе 77 000 грн.
В АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 13.04.2024 було зараховано кошти в сумі 7 700 грн.
За розрахунком заборгованості за договором № 1553174 від 13.04.2024 ОСОБА_1 станом на 15.07.2025 має заборгованість у розмірі 59 290 грн, з яких: 7 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 47 740 грн заборгованість за відсотками, 3 850 грн заборгованість за пенею.
24.12.2024 між ТОВ «Слон кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 24122024 . 
Згідно акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024, витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором № 1553174 у розмірі 59 290 грн, з яких: 7 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 47 740 грн заборгованість за відсотками, 3 850 грн заборгованість за пенею.
Відповідно до платіжної інструкції № 6308 від 26.12.2024, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» перерахувало ТОВ «Слон кредит» кошти у розмірі 2 159 760,91 грн, призначення платежу: сплата за договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024.
Позивач відповідно до положень договору № 1553174 від 13.04.2024, в межах строку кредиту, нараховано відсотки за 105 календарних днів, розмір яких склав 20 212,50 грн.
Загальна сума, що підлягає до стягнення з відповідача, за розрахунком позивача, складає 75 652,5 грн, з яких: 7 700 грн заборгованість за основною сумою боргу; 67 952,5 грн заборгованість за відсотками.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині задоволених позовних вимог ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках та в частині зобов`язання органу (особи), що здійснюватиме примусове виконання рішення, починаючи з дати набрання рішення суду законної сили і до моменту його виконання, здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.

Щодо стягнення процентів

Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за № 3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5, 12-13, 19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч. 2 ст. 15 ЦК України).
Так, за ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
В силу ст. ст. 509, 525-526, 598, 610, 611, 622 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Сторони по зобов`язанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін - всіляко сприяти зменшенню збитків.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Особа, яка порушила зобов`язання (не виконала його, або виконала з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.
При цьому, сторона не звільняється від виконання зобов`язання в натурі.
Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобов`язань, які не виконані належним чином.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». 
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно зі ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Статтею 1081 ЦК України передбачено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред`явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Матеріалами справи підтверджується, що 13.04.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» (том 1 а. с. 23-27).
Згідно п. 1.3. -1.4. договору сума кредиту (загальний розмір) складає 7 700 грн; строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені у таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору. 
Пунктом 1.5.1. договору зазначено стандартна процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору. 
Згідно п 1.5.2. договору знижена процентна ставка 1,5000 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач до 13.05.2024 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. 
Відповідно до пп. 3 п. 4.1. договору передбачено, що ТОВ «Слон Кредит» має, право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.
Згідно інформації, наданої АТ «Універсал Банк» від 25.09.2025 № БТ/Е-14160 встановлено, що в АТ «Універсал Банк» на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 , на яку 13.04.2024 було зараховано кошти в сумі 7 700 грн (том 1 а. с. 82).
Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 1553174 від 13.04.2024, наданого позивачем, ОСОБА_1 станом на 15.07.2025 має заборгованість у розмірі 59 290 грн, з яких: 7 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 47 740 грн заборгованість за відсотками, 3 850 грн заборгованість за пенею (том 1 а. с. 33).
24.12.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу № 24122024, відповідно до п. 1.1 якого за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (том 2 а. с. 60-68).
Згідно копії акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024 (том 1 а. с. 68) та копії Витягу з реєстру боржників до договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором № 1553174 у розмірі 59 290 грн, з яких: 7 700 грн заборгованість за основною сумою боргу, 47 740 грн заборгованість за відсотками, 3 850 грн заборгованість за пенею (том 1 а. с. 15).
З аналізу наданих позивачем доказів слідує, що позивач здійснював нарахування процентів відповідачу, застосувавши у період з 13.04.2024 по 08.04.2025 стандартну процентну ставку в розмірі 2,50% від суми кредиту за кожен день користування кредитом.
Цивільне законодавство встановлює презумпцію свободи договору, яка полягає насамперед у вільному волевиявленні особи на вступ у договірні відносини, а також у вільному визначенні особою умов договору в яких фіксуються взаємні права та обов`язки його сторін.
Свобода договору не є абсолютною (необмеженою), вона існує в рамках норм чинного законодавства, а дії сторін договору мають ґрунтуватися на засадах розумності, добросовісності та справедливості, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі - Закон № 3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (п. п. 13 п. 5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Водночас частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5розділу І цього Закону(яким, зокрема, доповнено пункт 17 розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» ЗУ «Про споживче кредитування») поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що передбачений у договорі № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 13.04.2024 розмір відсотків за користування кредитом 2,50 % на день та відповідно їх нарахування, суперечить нормам ЗУ «Про споживче кредитування» та підлягає перерахунку, як наслідок дійшов правильного висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором № 1553174 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» в розмірі 50 050 грн, з яких: 7 700 грн - заборгованість за тілом кредиту, 42 350 грн - заборгованість за відсотками.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, зокрема частину п`яту статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та безпідставно застосував процентні ставки 2,5 % та 1,5 % на день, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.
Як правильно встановив суд першої інстанції, на момент укладення спірного кредитного договору 13.04.2024 діяли Перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», якими тимчасово було встановлено граничний розмір денної процентної ставки: протягом перших 120 днів – 2,5 %, протягом наступних 120 днів – 1,5 %. Отже, застосування саме таких ставок не суперечить вимогам закону, а навпаки відповідає спеціальному правовому регулюванню, чинному на момент виникнення спірних правовідносин.
Твердження відповідача в апеляційній скарзі про нікчемність умов договору щодо процентної ставки є безпідставними, оскільки такі умови не виходять за межі граничних показників, встановлених законом у відповідний період, а тому відсутні правові підстави для застосування наслідків недійсності правочину, передбачених статтями 215–216 ЦК України.
Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції неправомірно здійснив перерахунок процентів та втрутився у договірні відносини сторін, також не заслуговують на увагу. Здійснюючи перерахунок, суд не змінював умови договору, а привів їх у відповідність до імперативних норм закону, що відповідає завданню суду щодо правильного застосування норм матеріального права та забезпечення балансу інтересів сторін.
Доводи апеляційної скарги про необхідність визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до статті 1048 ЦК України є необґрунтованими, оскільки така норма підлягає застосуванню лише у випадку, коли розмір процентів не встановлений договором. У даному ж випадку сторони погодили розмір процентної ставки, який підлягає застосуванню з урахуванням законодавчих обмежень, а тому підстав для застосування облікової ставки НБУ не вбачається.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Щодо позовних вимог в частині нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України

Відповідно до частини десятої статті 265 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, має право зазначити у рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Аналіз наведеної норми свідчить, що її застосування є правом суду, а не обов`язком, і здійснюється з урахуванням конкретних обставин справи, принципів розумності, справедливості та пропорційності.
Разом з тим інфляційні втрати не є відсотками чи пенею у розумінні частини десятої статті 265 ЦПК України, оскільки мають іншу правову природу та є способом компенсації знецінення грошових коштів, а не платою за користування ними чи санкцією за порушення зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22 дійшла висновку, що норми процесуального права надають суду дискреційні повноваження щодо вирішення питання про зазначення у рішенні про нарахування відсотків або пені до моменту його виконання. При цьому така можливість нерозривно пов`язана з попереднім розглядом та задоволенням відповідних матеріально-правових вимог.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що нарахування відсотків або пені у порядку частини десятої статті 238 ГПК України (аналогічних за змістом частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України) є продовженням їх нарахування за той самий період та на підставі тих самих норм матеріального права, які були покладені в основу рішення суду про їх стягнення.
Отже, передумовою застосування положень частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України є наявність заявленої позовної вимоги про стягнення відповідних відсотків або пені та її задоволення судом.
Матеріали справи свідчать, що позивач не заявляв самостійної позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а отже суд першої інстанції не вирішував по суті питання про їх стягнення.
За таких обставин відсутні правові підстави для застосування положень частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, оскільки зазначені норми не можуть бути використані як самостійна підстава для нарахування нових видів платежів, які не були предметом судового розгляду.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість зазначення у рішенні про нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних до моменту виконання рішення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог у цій частині слід відмовити.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
За таких обставин, рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог про нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про відмову в задоволенні вказаних вимог.
В іншій частині рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає залишенню без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 2 ст. ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням того, що за результатами апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог у частині їх задоволення не змінюється, а змін зазнала лише частина рішення щодо нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, що не впливає на визначений судом розмір задоволених позовних вимог, підстав для зміни розподілу судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи судом першої інстанції, не вбачається.
З огляду на викладене, заявлені відповідачем в апеляційній скарзі витрати на професійну правничу допомогу також не підлягають відшкодуванню.
Разом з тим, у відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» просило стягнути на свою користь 8 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.
На підтвердження розміру витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» було надано ордер на надання правничої допомоги серії АН № 180138 від 10 грудня 2025 року (том 2 а. с. 11); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5127 (том 2 а. с. 12); Договір про надання правової допомоги № 07/07-2022 від 07 липня 2022 року (том 2 а. с. 13-14); Звіт від 21 січня 2026 року про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 (том 2 а. с. 38); платіжну інструкцію № 8189 від 21 січня 2026 року (том 2 а. с. 39).
Від представника відповідача адвоката Побережної І. В. надійшла заява, в якій вона просить зменшити розмір витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на правничу допомогу.
Заява мотивована тим, що вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини 3 статті 141 ЦПК України, не є співмірною зі складністю справи.
З матеріалів справи слідує, що представником позивача у суді апеляційної інстанції було підготовлено відзив на апеляційну скаргу, при цьому справа розглядалась у порядку письмового провадження без виклику сторін, судові засідання не проводились, додаткових складних процесуальних дій представником позивача не здійснювалось.
Водночас спір не є складним за своєю правовою природою, стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а правова позиція позивача ґрунтується на типових правовідносинах та усталеній судовій практиці
Оцінюючи наданий позивачем звіт про надання правової допомоги, суд враховує, що зазначені у ньому види робіт, а саме «правова експертиза документів» та «подання відзиву», не є за своїм змістом самостійними видами правничої допомоги в розумінні Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», і фактично охоплюються складовими підготовки процесуального документа – відзиву на апеляційну скаргу.
Крім того, такі дії як подання відзиву мають технічний (процесуальний) характер та не потребують значних часових і інтелектуальних витрат, а тому не можуть оцінюватися як окремий значний обсяг правничої допомоги.
З урахуванням характеру та складності справи, обсягу фактично наданих адвокатом послуг, часу, необхідного для їх виконання, а також результату розгляду апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що заявлений позивачем розмір витрат є завищеним та не відповідає критеріям розумності і співмірності, у зв`язку з чим підлягає зменшенню, а із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню 4 000 грн, що є достатнім та справедливим розміром відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 362, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Побережної Ірини Володимирівни, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , задовольнити частково. 
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 29 жовтня 2025 року в частині задоволених позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат у порядку, передбаченому положеннями ч. 10 та 11 ст. 265 ЦПК України, скасувати та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволенні вказаних вимог.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути із  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (код ЄДРПОУ 44559822) 4 000 (чотири тисячі) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     С. І. Мурашко 

Судді         О. Л. Карпенко

О. І. Чельник