КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №381/3496/25       Головуючий у суді І інстанції: Самуха В.О.
провадження №22-ц/824/5191/2026  Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
Головуючого судді: Сушко Л.П.,
суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,
секретар судового засідання: Янчук І.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Карапетяна Армена Рафіковича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

ВСТАНОВИВ:

30 червня 2025 року на адресу Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшов позов ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 117 405 гривень. Позивач також просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані також тим, що 21 липня 2023 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладеним договір кредитної лінії № 968024354, за умовами якого відповідачу було надано в борг грошові кошти у сумі 25 000 гривень на умовах строкового платного володіння, із зобов`язанням повернення цих коштів та сплати процентів.
Відповідач порушив умови кредитного зобов`язання, не повернув тіло кредиту та нараховані проценти, внаслідок чого виникла заборгованість у сумі 117 405 гривень, що включає 25 000 гривень - заборгованість за тілом кредиту, 92 405 гривень - заборгованість за процентами.
В подальшому, після укладення низки договорів факторингу, право вимоги за вказаним договором перейшло до позивача, як нового кредитора, який вимагає стягнення з відповідача, як боржника, в примусовому порядку заборгованість у зазначеному вище розмірі.
Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за договором кредитної лінії № 968024354 від 21 липня 2023 року у сумі 117 405 грн, що включає 25 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 92 405 грн - заборгованість за процентами.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 5 000 грн, як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» 2 422,40 грн, як компенсацію витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви.
24.10.2025 року до Фастівського міськрайонного суду Київської області надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Карапетян А.Р. про перегляд заочного рішення від 13 жовтня 2025 року у цивільній справі № 381/3496/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором.
Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 листопада 2025 року залишено без задоволення заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Карапетян А.Р. про перегляд заочного рішення.
Не погодившись з вказаним заочним рішення суду першої інстанції, адвокат Карапетян А.Р., в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також просив сятгнути з позивача на користь відповдіача всі судові витрати.
Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, починаючи ще 28.11.2018 року, а сам кредитний договір № 968024354 був укладений 21.07.2023 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права вимоги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, за яким переходить право вимоги. В подальшому, 10.10.2024 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» було укладено договір факторингу № 10/1024-10. Пізніше, 29.05.2025 року між ТОВ «Онлайн фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений договір факторингу № 29/05/25-Е.
З наведеного слідує, що було здійснено передачу невизначених вимог, оскільки жодної визначеної вимоги, що існувала б у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» щодо відповідача на момент укладення первісного договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року не було, адже кредитного договору №968024354 ще не існувало.
Тому вважає, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно відповідача за кредитним договором №968024354 від 21.07.2023 року від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно, від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс», та від ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» то позивача.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги в частині дотримання позивачем вимог законодавства з питань споживчого кредитування, представник відповідача посилався на те, що відповдіно до ч. 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%. Зміни до цієї статті набрали чинності з 24 грудня 2023 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Представник відповідача вважає, що оскільки договір про надання грошових коштів у позику укладено 21 липня 2023 року, тому розмір заборгованості по процентах необхідно розраховувати з урахуванням визначеної законом граничної ставки, з урахуванням положень про перехідний період. Натомість відповідачу, всупереч вище наведених норм права нараховувалися проценти за користування кредитом понад 1 % в день, а саме 2,10%, протягом всього періоду. Вказане свідчить про свідоме нехтування вимогами законодавства з боку позивача.
Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги щодо порядку укладення кредитного договору, представник відповідача зазначав про те, що у доданому до позовної заяви Порядку дій споживача в інформаційно- телекомунікаційній системі товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою «MONEYVEO» зазначено, що для підписання договору оферти позичальнику відправляється на номер телефону персональний одноразовий ідентифікатор, який використовується позичальником для підписання (стор. 11 Порядку).
При цьому у доданому до позовної заяви Алгоритмі дій товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» стосовно укладення кредитних договорів визначено, що у всіх відносинах між Заявником та Товариством в якості електронного підпису Заявника буде використовуватись Логін Особистого кабінету та Пароль Особистого кабінету (стор. 2 Алгоритму).
Отже, затверджені позивачем внутрішні нормативні документи з питань оформлення електронного договору та його підписання містять різні умови та процедури, що свідчить про невизначеність таких процедур, та, у свою чергу, вводить в оману споживача.
На переконання представника відповідача, вказане свідчить про грубе порушення вимог чинного законодавства з питань кредитування.
30 грудня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ТОВ «ФК «Ейс» - Полякова О.В., в якому просив заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що обставини щодо укладення між первісним кредитором та відповідачем, як позичальником, договору кредитної лінії № 968024354 від 21 липня 2023 року та погодження істотних умов договору є доведеними. 
Суд першої інстанції також вважав доведеними обставини, що свідчать про порушення позичальником умов договору, виникнення заборгованості та відступлення права вимоги до позивача, як нового кредитора.
Позивач, як новий кредитор цілком правомірно вимагає стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, нарахованими в межах строку кредитування.
За відсутності доказів погашення заборгованості, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25 000 гривень, як заборгованість за тілом кредиту.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача відсоткві у розмірі 92405 грн, суд першої інстанції врахував приписи частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції Закону України № 3498-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22 листопада 2023 року, що набрав чинності 24 грудня 2023 року, максимальний розмір денної процентної ставки становить 1% та обгрунтовував свої висновки тим, що наданий позивачем розрахунок, проценти за договором були нарахованими до 17 грудня 2023 року включно, тобто, до дати набрання чинності нормами закону щодо встановлення максимального розміру денної процентної ставки та введення перехідного періоду. Тому суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог частині стягнення заборгованості по несплаченим відсотків за користування кредитом.
Вирішуючи питання судових витрат в частині стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу, суд першої інстанції керуючись критеріями принципами справедливості, співмірності та верховенства права, враховуючи складність цієї справи, її типовий характер, суд першої інстанції вважав за необхідне зменшити розмір компенсації витрат позивача за надання професійної правничої допомоги і стягнути з відповідача 5 000 гривень.
Вирішуючи питання судових витрат в частині стягнення судового збору у розмірі 2422,40 грн, суд першої інстанції виходи з пропорційності розміру задоволених вимог.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
Відповідно до частин 1-5 статі 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 3, 4, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Встановлено, що 21 липня 2023 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога», як первісним кредитором та ОСОБА_1 , як позичальником, був укладеним договір кредитної лінії № 968024354 (а. с. 26-43 том 1).
Згідно умов пунктів 2.1, 7.1, 7.3, 8.3.2, 8.4, 11.1 договору, сума кредиту - 25 000 гривень, строк кредитування - 5 років, дата повернення кредиту - 20 серпня 2028 року, дисконтний період - 30 днів від дати отримання кредиту, процентна ставка диференційована - 0,5 % щоденно - в межах дисконтного періоду, 1,24 % щоденно - у випадку продовження дисконтного періоду, 2,98 % щоденно - після закінчення дисконтного періоду.
Договір підписаний позичальником одноразовим ідентифікатором (а. с. 44 том 1).
Обставини щодо надання грошових коштів в борг підтверджуються копією платіжного доручення від 21 липня 2023 року та випискою з банківського рахунку АТ «Універсал Банк» (а.с. 72, 208-211 том 1).
В подальшому, внаслідок укладення договорів факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року з додатковими угодами № 19, 26, 27, 31, 32, договору факторингу № 10/1024-1 від 10 жовтня 2024 року, договору факторингу № 29/05/25-Е від 29 травня 2025 року, право вимоги за ТОВ з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», згодом - до ТОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС», а потім - до ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», позивача у справі (а.с. 86-92, 117-123, 130-136 том 1).
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №968024354 від 21.07.2023 року вбачається, що сума заборгованості відповідача за кредитним договором за період з 21.07.2023 року по 17.12.2023 року становить 117 045 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту складає 25 000 грн, а заборгованість за відсотками - 92 405 грн (а.с.149-154 том 1).
Згідно наданої ТОВ «Ейс» виписки з особового рахунка за кредитним договором № 968024354 заборгованість ОСОБА_1 станом на 05.06.2025 року складає 117 405 грн, з яких 25 000 грн прострочена заборгованість за тілом кредиту, 92 405 грн прострочена заборгованість за процентами (а.с. 155 том 1).
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки фактично отримані та використані відповідачкою кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, та сплати відсотків.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем надано договори факторингу з яких вбачається, що право вимоги від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перейшло до нових кредиторів, починаючи з 28.11.2018 року, а сам кредитний договір№ 968024354 був укладений 21.07.2023 року, що взаємовиключає одне одного, оскільки за договором факторингу права виомги є похідними від кредитного договору, а отже не може бути укладеним раніше кредитного договору, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи після укладення між первісним кредитором та ТОВ Таліон Плюс» від 28.11.2018 року № 28/1118-01, у подальшому до договору факторингу укладалися додаткові угоди у тому числі щодо продовження терміну дії договору факторингу від 28.11.2018 року.
Укладення договорів факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» та між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до виникнення кредитних правовідносин з позичальниками не можуть ставити під сумнів відступлення прав вимоги за такими договорами факторингу новому кредитору, оскільки станом на момент укладення кредитних договорів договори факторингу були чинними.
При цьому, право вимоги по кредитному договору було відступлено первісним кредитором на користь ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому ТОВ «Таліон Плюс» на користь «ТОВ ФК Онлайн фінанс», та в кінцевому випадку позивача ТОВ «ФК «Ейс» на підставі реєстрів прав вимоги, які оформлені належним чином та саме з дати підписання реєстрів прав вимоги, тобто вже після укладення кредитного договору.
Відповідно до розділу 4 пункту 4.1. договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповдіного реєстру прав вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповдіними реєстром права вимоги.
Аналогічні умови зазначено і в договорах факторингу, укладених між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс».
Таким чином, умови зазначених договорів факторингу передбачали можливість передачі права вимоги, які виникнуть після дати підписання договорів факторингу. Такі умови договорів факторингу не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалася, а отже, виходячи з презумпції правомірності правочину, є правомірними.
Отже, позивачем ТОВ «ФК «Ейс» доведено факт переходу права вимоги до відповідача за кредитним договором на першому етапі - від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», наступні переходи прав вимоги, які є похідними, та передання вказаного права вимоги до останнього кредитора - ТОВ «ФК «Ейс».
Щодо доводів апеляційної скарги в частині встановлення процентної ставки на рівні 2,10% є нікчемною в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, 22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023 року), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», на який посилається відповідач, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Згідно п.17розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів -2,5%; протягом наступних120 днів -1,5%.
Як вбачається з матеріалів справи, що позивач заявляючи позовні вимоги просив стягнути заборгованість за кредитним договором за період з 21.07.2023 року по 17.12.2023 року. Між тим, Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ набрав чинності 24.12.2023 року, тобто нарахування заборгованості здійснено в період до дати набрання чинності нормами закону щодо встановлення максимального розміру денної процентної ставки та введення перехідних положень.
Тому вказаний закон щодо максимального розміру денної процентної ставки у даному випадку не підлягає застосування.
Відповідач подаючи апеляційну скаргу, висновки суду в цій частині не спростувала та обгрунтування (заперечення) з приводу визначеного судом першої інстанції розмір у витрат на правову допомогу апеляційна скарга не містить, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості на власний розсуд встановлювати, в чому полягає неправильність висновків суду в цій частині.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Карапетяна Армена Рафіковича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «23» лютого 2026 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко