ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 березня 2026 року   Справа № 906/1212/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Бучинська Г.Б., суддя Василишин А.Р. , суддя Філіпова Т.Л. 
розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін заяву ТОВ "Мед-Сервіс" про ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року в справі №906/1212/25 (повний текст складено 26 грудня 2025 року суддя Кудряшова Ю.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" 
про розірвання договору оренди

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" звернулось до Господарського суду Житомирської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" про розірвання договору оренди нежитлової будівлі загальною площею 105,4 кв. м за адресою: Житомирська область, м. Бердичів, вул. Житомирська, 13-А (магазин "Троянда"), який укладений 10 листопада 2015 року між Дiшківським В.І. (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" (орендар), в якому згідно додаткової угоди від 18 вересня 2024 року, укладеної між ОСОБА_1 , ТОВ "Мед-Сервіс" та ТОВ "ОрЄІС ГРУП", сторони домовились, що новим орендодавцем з цього часу вважається ТОВ "ОрЄІС ГРУП".
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року у справі №906/1212/25 відмовлено в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" про розірвання договору оренди.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, у якій просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким позов задоволити у повному обсязі.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року у справі №906/1212/25 залишено без задоволення апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" на рішення Господарського суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року в справі №906/1212/25. Рішення Господарського суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року в справі №906/1212/25 залишено без змін.
05 березня 2026 року від ТОВ "Мед - Сервіс" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просить суд стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 12000 грн.
Відповідно до частин 1, 3 статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 06 березня 2026 року у справі №906/1212/25 прийнято заяву ТОВ "Мед-Сервіс" про ухвалення додаткового рішення до розгляду. Розгляд заяви ТОВ "Мед-Сервіс" про ухвалення додаткового рішення вирішено здійснювати без повідомлення учасників справи. Запропоновано позивачу подати пояснення щодо заявлених до стягнення судових витрат.
Колегія суддів, розглянувши заяву ТОВ "Мед-Сервіс" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, дійшла висновку про наявність правових підстав для його часткового задоволення, виходячи з наступного.
Згідно зі статтею 15 ГПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання господарського судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Статтею 16 ГПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ГПК України).
Частиною 1 статті 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 8 статті 129 ГПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 126 ГПК України).
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини 4 статті 126 Господарського процесуального кодексу України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини 5 статті 129 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу).
Як вбачається з матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу відповідачем - Товариством з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" зазначено, що у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції ним понесені та можуть бути понесені витрати на професійну правничу допомогу, орієнтовний розмір яких становить 25 000,00 грн, докази на підтвердження яких будуть подані відповідно до вимог процесуального законодавства.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04 березня 2026 року у справі №906/1212/25 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року - без змін. 
05 березня 2026 року від відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, до якої додано докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу. 
До зазначеної заяви представником відповідача додано копії: договору про надання правничої допомоги №01062025 від 01 червня 2025 року, укладеного між ТОВ "Мед-Сервіс" та фізичною особою-підприємцем Удовицьким Є.М., акту наданих послуг від 05 березня 2026 року, а також документи, що підтверджують повноваження представника.
Як вбачається зі змісту договору про надання правничої допомоги №01062025 від 01 червня 2025 року, його предметом є надання виконавцем правничої допомоги замовнику, зокрема представництво інтересів останнього у судах усіх інстанцій у межах цивільного, господарського, адміністративного та іншого судочинства. 
Згідно з актом наданих послуг від 05 березня 2026 року за договором про надання правничої допомоги №01062025 від 01 червня 2025 року виконавцем у період з 12 січня 2026 року по 27 січня 2026 року було надано правничу допомогу у справі №906/1212/25, а саме: ознайомлення з матеріалами справи, вивчення рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги, підготовка і подання до Північно-західного апеляційного господарського суду відзиву на апеляційну скаргу. Загальна вартість наданих послуг становить 12 000,00 грн. 
Таким чином, надані відповідачем докази подані своєчасно, підтверджують факт надання правничої допомоги та визначають розмір витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Судова колегія зазначає, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи те, що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, розподіл цих витрат залежить безпосередньо від результату розгляду справи (з урахуванням апеляційного перегляду справи).
Водночас, Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зазначила, що у частині 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Аналогічна позиція зазначена у пункті 119 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №22/1964/21.
Суд, керуючись, зокрема, частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Суд апеляційної інстанції враховує, що у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 викладена правова позиція про те, що з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, або є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених відповідачем на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною 4 статті 126 та частиною 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Так, у даному випадку, оцінюючи обґрунтованість заявленої суми судових витрат на стадії апеляційного перегляду справи №906/1212/25 з огляду на складність спору, судова колегія зазначає, що дана справа не містить значного обсягу матеріалів та не характеризується складністю правового регулювання чи необхідністю застосування складних юридичних конструкцій.
При цьому суд апеляційної інстанції також враховує, чи змінювалася правова позиція сторін у справі, чи виникала необхідність у дослідженні значного обсягу нових доказів або аналізі нових правових позицій. У даному випадку правова позиція сторін була сталою, а доводи апеляційної скарги здебільшого зводилися до переоцінки обставин, які вже були предметом дослідження судом першої інстанції.
Як убачається з акта наданих послуг від 05 березня 2026 року, адвокатом Удовицьким Є.М. заявлено до відшкодування витрати за такі послуги: ознайомлення з матеріалами справи №906/1212/25, вивчення рішення Господарського суду Житомирської області від 16 грудня 2025 року та апеляційної скарги, а також підготовку і подання відзиву на апеляційну скаргу.
Водночас колегія суддів звертає увагу, що визначена заявником послуга з ознайомлення з матеріалами справи фактично є складовою процесу підготовки відзиву на апеляційну скаргу, оскільки підготовка процесуального документа об`єктивно передбачає попереднє ознайомлення з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги. Вказані дії є взаємопов`язаними та не можуть розглядатися як самостійні види правничої допомоги.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що заявлена до відшкодування вартість послуги з ознайомлення з матеріалами справи у сумі 3750,00 грн фактично поглинається послугою з підготовки відзиву на апеляційну скаргу, а тому не підлягає окремому відшкодуванню.
Разом з тим послуги з аналізу рішення суду першої інстанції та апеляційної скарги, а також підготовки і подання відзиву на апеляційну скаргу є безпосередньо пов`язаними з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, підтверджені наданими доказами та відповідають критеріям реальності, необхідності і розумності судових витрат.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані заявником докази через призму критеріїв, визначених частиною четвертою статті 126 та частиною п`ятою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви ТОВ "Мед-Сервіс" про ухвалення додаткового рішення та стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 8250,00 грн, відмовивши у стягненні 3750,00 грн.
Керуючись статтями 2, 123, 126, 129, 221, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:
1. Заяву ТОВ "Мед-Сервіс" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "ОрЄІС ГРУП" (23100, Вінницька область, м.Жмеринка, вул. Софії Тобілевич, 2 офіс 2, 45521758) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Мед-Сервіс" (49000, м.Дніпро, вул.Героїв, 11-Б, код ЄДРПОУ 32772863) 8250 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.
У задоволені решти заяви відмовити.
3. Доручити Господарському суду Житомирської області видати наказ на виконання додаткової постанови.
4. Додаткова постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту складення повного тексту в порядку, передбаченому главою 2 розділу IV Господарського процесуального кодексу України
Повний текст постанови складений "23" березня 2026 р.

Головуючий суддя Бучинська Г.Б. 

Суддя   Василишин А.Р. 

Суддя   Філіпова Т.Л.