ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
21 квітня 2026 року 	Справа № 280/2256/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Садового І.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу 
за позовною заявою ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, 25009; код ЄДРПОУ 20632802)
про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
17.03.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Кіровоградській області), в якому позивач просить суд:
- здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні);
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не врахування при призначенні пенсії позивачу періодів роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003 в ВІДКРИТОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ПЕРШОТРАВНЕВИЙ ЗАВОД СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИХ МАШИН" код ЄДРПОУ 00235832 та скасувати рішення про відмову в призначені пенсії № 083250008659 від 25.02.2026;
- зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003 в ВІДКРИТОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ "ПЕРШОТРАВНЕВИЙ ЗАВОД СІЛЬСЬКОГОСПОДАРСЬКИХ МАШИН", код ЄДРПОУ 00235832, та призначити їй пенсію за віком з 12.03.2026 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно правової оцінки, наданої судом у рішенні;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1065,00 грн.
Ухвалою суду від 18.03.2026 відкрито провадження у справі №280/2256/26, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення та виклику учасників справи.
У зв`язку з розглядом справи в порядку письмового провадження, відповідно до вимог частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Обґрунтування позовних вимог викладено в позовній заяві (вх.№13846 від 17.03.2026). Зокрема зазначено, що у зв`язку із досягненням відповідного пенсійного віку та наявністю необхідного страхового стажу, позивач звернулася до органів Пенсійного фонду України за призначенням пенсії за віком, відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон України №1058-IV). Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 25.02.2026 № 083250008659 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України №1058-IV через відсутність необхідного страхового стажу, який має становити не менше 33 років. Незважаючи на надані документи, відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача певні періоди її роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003, зазначені в дублікаті трудової книжки, яка, на думку відповідача, заповнена з порушенням вимог пункту 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 10 (далі – Інструкція №58). Зауважено, що основним документом, який підтверджує страховий стаж, є трудова книжка, а тому відповідач неправомірно відмовив у зарахуванні вказаних у ній періодів роботи, чим порушив передбачене статтею 46 Конституції України право на соціальний захист та гарантоване чинним законодавством пенсійне забезпечення. На підставі вищевикладеного позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Заперечення відповідача проти задоволення позовних вимог викладені у відзиві на позовну заяву (вх.№18138 від 06.04.2026). Зокрема зазначено, що позивач 18.02.2026 звернулася до територіального органу ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком. В порядку екстериторіальності розгляд заяви та доданих до неї документів здійснювався ГУ ПФУ в Кіровоградській області. За результатами розгляду поданої заяви рішенням від 25.02.2026 №083250008659 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії. В ході розгляду документів було встановлено, що вік заявниці становить 59 років, а страховий стаж - 27 років 10 місяців 2 дні. Підставою для відмови слугувало те, що до страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003 згідно із записами дубліката трудової книжки НОМЕР_2 від 07.04.2003, з огляду на те, що дублікат заповнений з порушенням вимог пункту 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, оскільки записи про періоди роботи до заведення дубліката не підтверджені відповідними довідками. З огляду на вищенаведене відзначено, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області діяло в межах повноважень та відповідно до вимог законодавства, оскільки на момент звернення право на пенсію не було підтверджено належними документами, а тому представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, якими обґрунтовуються позовні вимоги, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданим 04.03.2004 Бердянським МВ УМВС України у Запорізькій області (а.с.8-10).
18.02.2026 позивач звернулася до органів ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-IV.
У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) передбачено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.
Враховуючи зазначене, заява позивача від 18.02.2026 про призначення пенсії за віком в порядку екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
За результатами розгляду заяви відповідачем було прийнято рішення від 25.02.2026 № 083250008659, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на відсутність передбаченого статтею 26 Закону України № 1058-IV необхідного страхового стажу – не менше 33 років. Додатково повідомлено, що до страхового стажу не зараховано періоди з 20.07.1984 по 31.03.1997 та 01.04.1997 по 31.03.2003, оскільки дублікат трудової книжки заповнений з порушенням вимог пункту 5 Інструкції № 58 (записи про періоди робіт до заведення дублікату трудової книжки не підтверджено довідками). Для зарахування вказаних періодів необхідно надати належним чином оформлені довідки, видані за місцем роботи (правонаступником/архівним відділом) на підставі первинних документів, та довідки про перейменування (за потреби) (а.с.13).
Вважаючи рішення відповідача від 25.02.2026 № 083250008659 про відмову у призначенні пенсії за віком протиправним та не погоджуючись із не зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбачені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Статтею 8 Закону України № 1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Частиною першою статті 9 Закону України № 1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частин 1, 2 статті 56 Закону України №1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Абзацом другим частини 1 статті 26 Закону України №1058-IV встановлено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Отже, з досягненням віку 60 років та за наявності станом на 01.01.2026 страхового стажу не менше 33 років позивач матиме право на отримання пенсії за віком.
Статтею 24 Закону України №1058-IV закріплено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 56 «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон України № 1788-ХІІ), до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Відповідно до статті 62 Закон України № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абзацом 1 пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в п.17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, статті 62 Закону України №1788-XII та пункту 1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Так, зі змісту оскаржуваного рішення відповідача від 25.02.2026 № 083250008659 про відмову у призначенні пенсії за віком судом встановлено, що у якості підстави для відмови позивачу у зарахуванні до її страхового стажу періодів роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003 відповідачем зазначено, що дублікат трудової книжки заповнений з порушенням вимог пункту 5 Інструкції № 58 (записи про періоди робіт до заведення дублікату трудової книжки не підтверджено довідками). 
Порядок ведення трудових книжок станом на дату видачі позивачу дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.04.2003 був врегульований положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, зареєстрованої в МЮУ 17.08.93 за №110.
Відповідно до пунктів 5.1-5.3 вказаної Інструкції №58 особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом "Дублікат" в правому верхньому кутку першої сторінки. Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи "Відомості про роботу", "Відомості про нагородження" і "Відомості про заохочення" при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень). Якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами. Загальний стаж роботи записується сумарно, тобто зазначається загальна кількість років, місяців, днів роботи без уточнення, на якому підприємстві, в які періоди часу і на яких посадах працював у минулому власник трудової книжки. Після цього загальний стаж, підтверджений належно оформленими документами, записується по окремих періодах роботи в такому порядку: у графі 2 зазначається дата прийняття на роботу; у графі 3 пишеться найменування підприємства, де працював працівник, а також цех (відділ) і посада (робота), на яку було прийнято працівника. Запис у дублікаті трудової книжки відомостей про роботу за сумісництвом та за суміщенням професій провадиться за бажанням працівника. У графі 4 зазначаються найменування, дата і номер документа, на підставі якого проведено відповідні записи у дублікаті. Документи, що підтверджують стаж роботи, повертаються їх власнику. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний сприяти працівникові в одержанні документів, які підтверджують стаж його роботи, що передував влаштуванню на це підприємство.
Відповідно до пунктів 2.11- 2.12 вказаної Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Отже, при заповнені як трудової книжки так і дублікату трудової книжки на першій сторінці в графі дата заповнення проставляється дата заповнення, актуальна саме на день заповнення відповідної трудової книжки або дубліката, оскільки після заповнення титульного аркушу трудової книжки записи в ній засвідчуються підписом особи, відповідальної за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому заповнювалася трудова книжка.
За обставинами даної справи, у зв`язку із втратою позивачем трудової книжки їй було виготовлено дублікат трудової книжки серії НОМЕР_2 заповнений 07.03.2003 відповідальною особою ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин», яке є першим роботодавцем позивача. 
Судом встановлено, що титульна сторінка дубліката містить необхідні реквізити: прізвище, ім`я, по батькові та дату народження позивача, які засвідчені підписом відповідальної особи та печаткою підприємства. Записи про трудову діяльність позивача у спірні періоди з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.01.2003 внесені на підставі відповідних наказів (розпоряджень) адміністрації підприємства, а саме:
з 20.07.1984 по 31.03.1997 - робота у зварювально-складальному та ковальсько-пресовому цехах ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» на посаді машиніста крана (накази № 806 від 20.07.1984, № 1064 від 31.07.1984, протокол квал. ком. від 23.06.1988);
з 01.04.1997 по 24.03.2000 - робота у ДП «Зернові жатки» за переведенням згідно з пунктом 5 статті 36 КЗпП України (накази № 179 від 31.03.1997 та № 5 від 01.04.1997);
з 27.03.2000 по 31.01.2003 - робота у ВАТ «Першотравневий завод с/х машин» за переведенням, з подальшим звільненням за власним бажанням згідно зі статтею 38 КЗпП України (накази № 7-ок від 31.03.2000, № 482 ок від 23.03.2000 та № 8 від 03.02.2003).
Суд зауважує, що записи про роботу позивача у спірні періоди вчинені коректно, відтак з їх змісту можливо встановити відомості про місце, посаду та період роботи, номер та дату розпорядчих документів, на підставі яких зроблені відповідні записи.
Більш того, відповідачем не надано доказів того, що позивач не працювала у спірний період або цей період роботи не відповідає дійсності, чи записи у дублікаті трудової книжки позивача стосовно такого періоду зроблені неправильно або взагалі відсутні, а тому суд вважає за можливе вважати записи у виданій на ім`я позивача дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.04.2003 належною інформацією, яка утримує в собі доказову складову на підтвердження права позивача на зарахування спірних періодів роботи до її страхового стажу.
Суд також враховує, що позивачем вжито усіх заходів щодо отримання довідок на підтвердження періодів її роботи у ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин», зокрема, направлено запит до Державного архіву Запорізької області, за результатами чого отримано лист від 12.03.2026 №05-07/К-664, яким повідомлено, що документи з особового складу ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» за 1984-2003 роки на зберігання до Державного архіву Запорізької області не надходили, у зв`язку з чим надати архівні довідки про підтвердження трудового стажу, заробітну плату ОСОБА_1 немає можливості.
Отже, можливість надати відповідачу будь-які інші документи про роботу у спірний період у позивача відсутня з незалежних від неї причин.
З цього приводу слід зазначити, що право особи на пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від існування конкретного документу, оскільки збереження таких відомостей не може контролюватися пенсіонером, а значить на нього не може покладатись відповідальність за їх відсутність.
Вказані висновки неодноразово викладались Верховним Судом в своїх постановах, зокрема, від 21.02.2020 у справі №291/99/17, від 28.08.2018 у справі №175/4336/16-а.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Згідно з частиною першою статті 101 Закону України № 1788-XII органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Відтак, враховуючи вищенаведене, у випадку виникнення сумнівів щодо достовірності поданих особою документів відповідач наділений правом звернення до державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій з метою отримання інформації, необхідної для здійснення їхньої діяльності.
Суд вважає за необхідне наголосити, що у разі, якщо поданих позивачем документів для зарахування до страхового стажу спірного періоду було недостатньо, орган Пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставини, натомість за обставинами справи відповідачем жодних дій вчинено не було.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області протиправно не було зараховано до страхового стажу позивача періоди її роботи з 20.07.1984 по 31.03.1997 та 01.04.1997 по 31.03.2003 відповідно до записів дублікату трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.04.2003, а тому рішення відповідача від 25.02.2026 № 083250008659 про відмову позивачу у призначенні пенсії за віком прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, є протиправним та підлягає скасуванню.
При вирішенні питання щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком, суд виходить з наступного.
Як зазначено в пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005, засіб захисту, що вимагається статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, - призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 08.11.2019 у справі № 227/3208/16-а.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з пунктом 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
З матеріалів справи встановлено, що із заявою про призначення пенсії позивач звернулася 18.02.2026, тобто протягом місяця до досягнення пенсійного віку.
Натомість днем досягнення позивачем необхідного пенсійного віку є 12.03.2026, відтак, в силу приписів пункту 1 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV право на призначення пенсії у позивача виникло з 13.03.2026.
Враховуючи викладене, позовні вимоги про зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до страхового стажу періоди її роботи у ВАТ "Першотравневий завод сільськогосподарських машин" з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003, згідно дубліката трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.04.2003 та призначити пенсію за віком позивачу з 13.03.2026 (а не з 12.03.2026, як просить позивач) підлягають частковому задоволенню.
Щодо інших посилань учасників справи суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно із пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
На підставі системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1065,00грн, що підтверджується квитанцією № 2206793408 від 12.03.2026 (а.с.7).
Натомість, за позовну вимогу немайнового характеру відповідно до пункту 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 №3674-VІ позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 1064,96 грн.
За таких обставин, судовий збір у розмірі 1064,96грн підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, як суб`єкта владних повноважень, яким порушено права позивача.
При цьому надмірно сплачений судовий збір у сумі 0,04 грн, згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» підлягає поверненню за клопотанням позивача.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, 25009; код ЄДРПОУ 20632802) про визнання протиправною бездіяльності, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, 25009; код ЄДРПОУ 20632802) № 083250008659 від 25.02.2026 про відмову ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, 25009; код ЄДРПОУ 20632802) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що дає право на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди її роботи у ВАТ «Першотравневий завод сільськогосподарських машин» з 20.07.1984 по 31.03.1997 та з 01.04.1997 по 31.03.2003 згідно записів дубліката трудової книжки серії НОМЕР_2 від 07.04.2003, у зв`язку із чим призначити їй пенсію за віком з 13.03.2026.
У задоволенні іншої частини позовним вимог - відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7-а, м. Кропивницький, 25009; код ЄДРПОУ 20632802) на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса проживання: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у розмірі 1064,96 грн (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення складено у повному обсязі та підписано 21.04.2026.

Суддя І.В.Садовий