ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2596/26 Справа № 176/4485/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Крамар О. М. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В.,
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сербін Богдан Олександрович, на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року про відмову у видачі судового наказу в цивільній справі номер 176/4485/25 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сербін Богдан Олександрович, із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування вимог заяви посилалась на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.12.2008 року до 07.07.2025 року, шлюб розірвано на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області у справі №176/1377/25.
Від спільного життя сторони мають неповнолітню сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З боржником спільно не проживають, сімейні стосунки не підтримують. Дитина постійно проживає разом зі ОСОБА_1 та знаходиться на повному її утриманні. Добровільно матеріальну допомогу на утримання спільної неповнолітньої дитини боржник не надає, тому вважає, що з боржника необхідно стягнути аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина, оскільки дитина потребує постійної матеріальної допомоги.
Заявниця просила суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі (одна четверта) частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на боржника.
Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини — відмовлено.
Із вказаним судовим рішенням не погодилась заявниця ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сербін Б.О., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.
Стягувачка ОСОБА_1 зареєстрована та проживає в м. Жовті Води Кам`янського району Дніпропетровської області, тобто вказана справа підсудна саме Жовтоводському міському суду Дніпропетровської області, а ухвала від 27.11.2025 про відмову у видачі судового наказу про стягнення аліментів є грубим порушенням норм цивільно-процесуального законодавства України, що в свій час призводить до позбавлення стягувачки права своєчасного отримання аліментів на утримання малолітньої дитини.
Посилання суду першої інстанції на неможливість встановлення реєстрації боржника та на ч. 9 ст. 165 ЦПК України є безпідставним та необґрунтованим, оскільки грубо порушує права як дитини так і стягувачки. 
Відповідно до вимог закону, представником заявниці, зазначено в заяві останнє відоме місце реєстрації та проживання боржника, яке в подальшому підтверджене довідкою міської ради. 
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу.
Згідно з частиною 2 статі 369 ЦПК України апеляційна скарга на вказану ухвалу суду першої інстанції підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи, в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Відповідно до частини 13 статі 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у листопаді 2025 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області звернулась ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сербін Богдан Олександрович, із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 1-3).
До заяви додано свідоцтво про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).
12.11.2025 року в порядку ч. 1 ст. 167 ЦПК України було витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача (а.с. 15).
27.11.2025 року з виконавчого комітету Жовтоводської міської ради надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої 01.10.2025 року відповідач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та його місце проживання не зареєстроване на території Жовтоводської територіальної громади (а.с. 16). 
Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що 
отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.
Згідно з ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно із частиною 9 статті 165 ЦПК України у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Однак, апеляційний суд зауважує, що вказана норма застосовується у взаємозв`язку з частинами 4, 5, 6, 7, 8 статті 165 ЦПК України, в яких зазначено таке.
Суддя з метою визначення підсудності, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, не пізніше наступного дня з дня отримання заяви про видачу судового наказу перевіряє зазначене у заяві місцезнаходження боржника за відомостями, внесеними до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина 4 статті 165 ЦПК України в редакції яка діяла на момент вчинення процесуальних дій).
Як передбачено частиною 5 статті 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви, крім випадків подання заяви про видачу судового наказу в електронній формі до боржника, який має офіційну електронну адресу, звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи – боржника (в редакції яка діяла на момент вчинення процесуальних дій).
Відповідно до частини 6 статті 165 ЦПК України інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду.
Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (частина 7 статті 165 ЦПК України).
Згідно із частиною 8 статті 165 ЦПК України якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.
У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу (частина 9 статті 165 ЦПК України).
Аналіз зазначеної вище норми законодавства дає підстави суду дійти висновку про те, що однією із обов`язкових умов для задоволення заяви про видачу судового наказу є наявність інформації у суду про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.
Судом встановлено, що, звертаючись із заявою про видачу судового наказу ОСОБА_1 зазначала, що зареєстрованим місцем проживання боржника ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 .
12.11.2025 року в порядку ч. 1 ст.167 ЦПК України витребувано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання відповідача.
27.11.2025 року з виконавчого комітету Жовтоводської міської ради надійшла інформація щодо зареєстрованого місця проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до якої 01.10.2025 року відповідач знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , та його місце проживання не зареєстроване на території Жовтоводської територіальної громади.
Отже, отримана інформація не містить даних про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання або перебування фізичної особи – боржника.
Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у видачі судового наказу, з яким погоджується і апеляційний суд, оскільки на підставі наявних в матеріалах справи документах встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника не є можливим.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі про постановлення оскаржуваної ухвали з порушеннями норм процесуального права є необґрунтованими та зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). 
Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
За таких обставин, підстав для скасування судового рішення не вбачається.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Разом з там, апеляційний суд зазначає, що заявниця ОСОБА_1 не позбавлена права на звернення до суду з відповідним позовом.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сербін Богдан Олександрович, залишити без задоволення, ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: