УХВАЛА
06 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 552/4897/25
провадження № 61-2310ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та
ВСТАНОВИВ:
01 вересня 2025 року рішенням Київського районного суду м. Полтави позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 , подавши 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу.
22 жовтня 2025 року ухвалою Полтавського апеляційного суду поновлено 
ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2025 року. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 2025 року залишено без руху, надано строк для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору або надання документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. 
13 січня 2026 року ухвалою Полтавського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 01 вересня 
2025 року визано неподано та повернуто особі, яка її подала.
Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що вимоги ухвали Полтавського апеляційного судувід 22 жовтня 2025 року заявницею не виконані, а тому апеляційна скарга підлягає поверненню. 
19 лютого 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Полтавського апеляційного суду 
від 13 січня 2026 року, в якій просить її скасувати, справу направити на розгляд до суду апеляційної інстанції.
У березні 2026 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.
У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу, оскільки суд апеляційної інстанції фактично позбавив її права на доступ до суду та оскарження судового рішення. Вказує, що вона перебувала у скрутному матеріальному становищі, не могла сплатити судовий збір, а суд не звільнив її від сплати судового збору та/або не відстрочив його сплату. 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.
Пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України визначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на апеляційне оскарження судового рішення, оскільки це
є порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини
і основоположних свобод (далі - Конвенція), на справедливий судовий розгляд.
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав
і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи
у випадках та порядку, встановлених ЦПК України.
Вимоги до форми і змісту апеляційної скарги передбачені статтею 356 ЦПК України.
Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що копію ухвали Полтавського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року було направлено 29 жовтня, 
20 листопада та 17 грудня 2025 року на поштову адресу ОСОБА_1 . Проте поштові відправлення повернуто без вручення з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Поштове відправлення, що було направлено на поштову адресу ОСОБА_1 17 грудня 2025 року, було повернуто без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Суд виснував, що повернення поштового відправлення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» є підтвердженням вручення судового рішення відповідно частини шостої статті 272 ЦПК України.
Станом на 13 січня 2026 року вимоги ухвали Полтавського апеляційного суду 
від 22 жовтня 2025 року про залишення апеляційної скарги без руху 
ОСОБА_1 не виконала, зазначені у ній недоліки апеляційної скарги не усунула, а саме не сплатила судовий збір, а тому суд апеляційний виснував про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 185, частиною другою статті 357 ЦПК України, для повернення апеляційної скарги.
Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року в справі № 454/1883/22).
Направлення рішення суду за місцем знаходження особи та його повернення поштою з відміткою про відсутність цієї особи за місцем її перебування є належним підтвердженням дати вручення цього рішення суду.
Доводи касаційної скарги про те, що суд позбавив заявницю права на доступ до правосуддя, оскільки не звільнив її від сплати судового збору або не відстрочив його сплату, є необґрунтовані. 
В ухвалі від 22 жовтня 2025 року апеляційним судом встановлено, що 
ОСОБА_1 під час звернення до суду з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції докази на підтвердження сукупного доходу за попередній календарний рік, зокрема відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суму виплачених доходів та утримання податків, суду не надано. Визначено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду в справі підлягає сплаті судовий збір в розмірі 4 542,00 грн (3 028,00 грн х 150 %). Роз`яснено, що в разі невиконання у десятиденний термін вимог ухвали, апеляційну скаргу буде визнано неподаною та повернуто апелянту.
ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху. До того ж з жовтня 2025 року до січня 2026 року не цікавилася рухом апеляційної скарги.
Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі, оскільки згідно із частиною першою статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Доводи поданої касаційної скарги, з урахуванням зазначених обставин, не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, яка не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів. 
На підставі наведеного колегія суддів висновує, що касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2026 року є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження належить відмовити відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України.
Керуючись частинами першою, четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 січня 2026 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. М. Ситнік

В. М. Ігнатенко

І. М. Фаловська