КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/2621/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/11599/25

26 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.
суддів - Кирилюк Г.М. 
- Рейнарт І.М.
при секретарі - Уляницькій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гарбара Олександра Миколайовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Янченко А.В.,у цивільній справі за заявою  ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви,особи, які можуть отримати статус учасника справи:  ОСОБА_1 ,   ОСОБА_4 ,-

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року ОСОБА_2 звернулась в суд із завою про забезпечення позову до подання позовної заяви, особи, які можуть отримати статус учасника справи:  ОСОБА_1 ,   ОСОБА_4 , в якій, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, просила судвжити заходи забезпечення до подання позовної заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів дарування, визнання вказаного майна спільним сумісним майном подружжя та подальшого його поділу між подружжям в рівних частках, шляхом:
заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та/або особам, які діють в їх інтересах,здійснювати передачу квартири у користування (оренду, найм, тощо) третім особам, в тому числі, шляхом заборони вселення сторонніх осіб до вказаної квартири, та шляхом заборони виселення та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили;
заборони органам нотаріату, органам виконавчої служби, органам реєстраційної служби (реєстраторам) вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року, з урахуванням виправленої описки на підставі ухвали суду першої інстанції від 02 липня 2025 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково. 
Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та/або особам, які діють в їх інтересах, виселення та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили.
В іншій частині - відмовлено.
Не погоджуючись з постановленою узвалою суду першої інстанціїпро забезпечення позову, представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гарбар Олександр Миколайович подав апеляційну скаргу, в якій за результатом апеляційного перегляду справи просить скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року про забезпечення позову.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову,застосував заходи, які не мають взаємозв`язку із предметом позовних вимог. Зокрема, судом застосовано заходи у вигляді заборони на виселення позивачки та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою, натомість, як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, так і позовної заяви, поданої позивачем, предметом спору є визнання договорів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частину спільного сумісного майна подружжя.
Зазначає, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність взаємозв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову. Також суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.
Судом першої інстанції не враховано, що заявник просить забезпечити позов у майновому спорі про поділ майна, проте, у той же час підмінює поняття поділу майна та визначення місця проживання.
Вважає, що в даному випадку, суд першої інстанції застосував надмірний захід забезпечення позову, який порушує права власника на користування своїм майном, а також права володіння та розпорядження своєю приватною власністю. Такий захід не має взаємозв`язку із предметом спору, одночасно такий захід забезпечення позову дає безпідставне право позивачці користуватись майном, що не може бути об`єктом спільної сумісної власності. Вжиті судом заходи забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами та не є достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, який забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усував би можливі подальші судові спори у разі задоволення заявлених позовних вимог.
Окремо звертаєувагу на те, що у заявника є інше житло, зокрема квартира, яка дійсно набута подружжям під час шлюбу та є спільною сумісною власністю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Вважає, що подання вказаної заяви про забезпечення позову свідчить про зловживання стороною позивача своїми процесуальними правами, оскільки реальним мотивом її подання було не захистити своє право в судовому порядку, а забезпечити собі умови для проживання на час вирішення спору у квартирі, що не належить їй на праві власності та не може належати в перспективі через неможливість поділу такого майна, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України таке майно було особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_1 , а на даний момент є приватною власністю його батька ОСОБА_5 .
У письмових поясненнях представник заявника  ОСОБА_2 адвокат Малік Ярослав Павлович просить суд апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року про забезпечення позову - без змін.
Зазначає, що між сторонами існує спір, і житло, щодо якого вжито заборону на виселення позивачки з дитиною, є предметом спору щодо поділу майна подружжя.
Спірна квартира є єдиним та постійним житлом для позивачки та її малолітньої дитини, що підтверджується відповідними доказами, зокрема, актом обстеження умов проживання та довідками органів місцевого самоврядування й навчального закладу, які свідчать про сталі соціальні зв`язки дитини із місцем проживання, школою, позашкільними гуртками, оточенням.
Отже, виселення позивача та дитини до вирішення спору по суті спричинить не лише втрату житла як такого, але й порушення сформованого способу життя та стабільного середовища дитини, що суперечить принципу пріоритету найкращих інтересів дитини, закріпленому у міжнародних актах та національному законодавстві. Таке втручання призведе до порушення справедливого балансу, а тому не буде пропорційним до спірних правовідносин, оскільки наразі квартира є єдиним та постійним житлом Позивача та малолітньої доньки, що призведе до порушення ст. 8 Конвенції.
Беручи до уваги встановлені обставини (наявність реальних, підтверджених доказами намірів відповідача розпорядитися спірною квартирою, фактичне проживання в ній позивачки та малолітньої дитини, відсутність у позивачки іншого житла, тісний зв`язок дитини з місцем проживання й навчання), а також правову природу інституту забезпечення позову та правові позиції Верховного Суду, сторона заявника вважає, що суд першої інстанції правомірно встановив, що невжиття таких заходів може призвести до порушення прав позивачки, які неможливо буде відновити, а тому обґрунтовано застосував саме такі заходи забезпечення позову як необхідні, співмірні та спрямовані на реальне забезпечення ефективного судового захисту прав позивачки і малолітньої дитини.
До того ж, застосовані заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти дії щодо виселення позивачки з малолітньою дитиною є тимчасовими, діють лише до набрання законної сили рішенням суду у справі та не вирішують спір по суті. Вони не позбавляють відповідача права власності, не позбавляють його можливості користуватися майном особисто або разом із позивачкою та дитиною, не накладають будь-яких надмірних чи невиправданих обмежень на інше майно відповідача.
Враховуючи вищенаведене, сторона заявника вважає апеляційну скаргу безпідставною і необґрунтованою, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року законною, обґрунтованою та такою, що повною мірою відповідає меті інституту забезпечення позову, який визначений ст. 149-151 ЦПК України.
До письмових пояснень представником заявника долучені письмові докази які, на переконання заявника, мають значення для справи, підтверджують обставини, про які йдеться в заяві про забезпечення позову, і свідчать про наявність відповідних ризиків, що зумовили вжиття заходів забезпечення позову.
Зазначає, що ці доказів не існували на момент подання заяви про забезпечення позову, а тому заявник ОСОБА_2 не могла їх надати до суду першої інстанції, що свідчить про неможливість їх подання у строки, визначені законом.
Вказані докази мають важливе значення для встановлення дійсних обставин та їх перевірки, а тому сторона заявника просить суд поновити строк на долучення цих доказів та врахувати їх при розгляді апеляційної скарги представника відповідачів.
Рух справи у суді апеляційної інстанції
Автоматизованим розподілом судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 15 вересня 2025 року визначено склад колегії суддів:  Слюсар Т.А.- головуючий суддя, судді: Голуб С.А., Таргоній Д.О. для розгляду справи № 369/11599/25.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідача  ОСОБА_1 адвокатаГарбара Олександра Миколайовича на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року про забезпечення позову у справі № 369/11599/25.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду з повідомленням учасників справи на 03 грудня 2025 року.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2025 року звільнено  ОСОБА_7  з посади судді Київського апеляційного суду у зв`язку з поданням заяви про відставку.
На підставі розпорядження керівника апарату від 02 грудня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи № 369/11599/25.
Повторним автоматизованим розподілом судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 02 грудня2025 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя: Ратнікова В.М., судді Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М.для розгляду справи № 369/11599/25.
Протокольною ухвалою від 26 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання представника заявника  ОСОБА_2 адвоката Кулакової Світлани Сергіївни про прийняття нових доказів, що долучені стороною заявника до письмових пояснень на апеляційну скаргу від 02 грудня 2025 року.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Гарбар Олександр Миколайовичпідтримав доводи апеляційної скарги та просив скаргу задовольнити.
Представник заявника  ОСОБА_2  адвокат Кулакова Світлана Сергіївнапросила оскаржувану ухвалу суду про забезпечення позову залишити без змін.
Особа, яка може отримати статус учасника справи,     ОСОБА_4 ,в судове засідання не з?явився. Про день та час слухання справи судом апеляційної інстанції повідомлявся у встановленому законом порядку.
Відповідно до вимог статті 128, 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності    ОСОБА_5 .
Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника відповідача та представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів цивільної справи вбачається, що  ОСОБА_2 звернулась в суд із завою про забезпечення позову до подання позовної заяви,особи, які можуть отримати статус учасника справи:  ОСОБА_1 ,   ОСОБА_4 .
Заяву обгрунтовувала тим, що з 21 січня 2012 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , в якому у них народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Місце проживання дитини - ОСОБА_6 визначено разом з нею, матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира була оформлена на чоловіка ОСОБА_1 та, за попередньою домовленістю між ними, в подальшому ця квартира мала бути оформлена на єдину доньку для забезпечення останньої житлом.
16 квітня 2024 року ОСОБА_1 , після знайомства та початку відносин з іншою жінкою, звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа №369/6180/24) та 20 грудня 2024 року про поділ майна.
07 січня 2025 року вона звернулась до ОСОБА_1 з пропозицією щодо вирішення справи про поділ майна та життя родини мирним шляхом, яка отримана останнім та повністю проігнорована.
А 25 червня 2025 року на її телефон надійшов сканований лист про зміну власника квартири та звільнення житла, в якому вона проживає разом з дитиною за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з даруванням вказаного майна батькові чоловіка - ОСОБА_5 .
Вказані дії ОСОБА_1 щодо відчуження майна на користь батька   ОСОБА_5 , на думку заявника, свідчать про його намагання вивести майно з під можливого поділу між подружжям, та містять всі ознаки фраудаторного правочину.
Зазначала, що вона має намір подати до суду позовну заяву про визнання недійсними договорів дарування (укладених протягом перебування у шлюб) на ім`я ОСОБА_1 , визнання вказаного майна спільним сумісним майном подружжя та подальшого його поділу між подружжям в рівних частках.
До переліку майна, що придбане у шлюбі та підлягає поділу включається: квартира за адресою:   АДРЕСА_1 -а, в якій наразі проживає вона та малолітня дитина; квартира за адресою:  АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; квартира за адресою: АДРЕСА_5 ; квартира за адресою: АДРЕСА_6 ; квартира за адресою: АДРЕСА_7 , квартира за адресою:   АДРЕСА_8 ; квартира за адресою:   АДРЕСА_9 ; нежитлові приміщення: АДРЕСА_10 , земельні ділянки та транспортний засіб з відшкодуванням вартості транспортного засобу AUDI Q7.
З метою забезпечення майбутнього позову заявник  ОСОБА_2 просила суд вжити заходів забезпечення шляхом: 
заборони ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та/або особам, які діють в їх інтересах,здійснювати передачу квартири у користування (оренду, найм, тощо) третім особам, в тому числі, шляхом заборони вселення сторонніх осіб до вказаної квартири, та шляхом заборони виселення та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_2 та ОСОБА_6 за адресою:  АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили;
заборони органам нотаріату, органам виконавчої служби, органам реєстраційної служби (реєстраторам) вчинення будь-яких реєстраційних дій відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року, з урахуванням виправленої описки на підставі ухвали суду першої інстанції від 02 липня 2025 року, заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви задоволено частково. 
Заборонено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та/або особам, які діють в їх інтересах, виселення та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою, яка розташована за адресою:  АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили. В іншій частині заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що саме такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам, забезпечить запобігання ухиленню відповідачів від виконання рішення, у випадку задоволення позовних вимог і, в той же час, власник майна не позбавляється можливості володіти та користуватися нерухомим майном.
Судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову не оскаржується.
Доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача  ОСОБА_1  стосуються оскарження судового рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви.
Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання про забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача (аналогічний висновок міститься у пункті 8.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20). Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити тощо.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).
Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову, а також доведення відповідності (адекватності) засобу забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухиленнявід виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) зазначила, що при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам роз`яснено що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
При оцінці зазначеної співмірності, слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При оцінці зазначеної співмірності слід ураховувати безпосередній зв`язок заяви про забезпечення позову з предметом позову, співвідношення заявленій вимозі, необхідність вжиття забезпечувальних заходів їхній меті.
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20)).
Колегією суддів апеляційного суду встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що предметом майбутнього позову до      ОСОБА_1 ,    ОСОБА_5буде, зокрема, вимогапро визнання недійсним договору дарування квартири за адресою:   АДРЕСА_1 -а, визнання вказаного майна спільним сумісним майном подружжя та подальшого його поділу між подружжям в рівних частках.
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24 червня 2025 року вбачається, що право власності на об?єкт нерухомого майна за адресою:  АДРЕСА_1 -а зареєстровано за  ОСОБА_5, підстава - договір дарування від 24 червня 2025 року (а.с. 127).
На момент звернення до суду із заявою про забезпечення позову заявник   ОСОБА_2 а зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_11 та фактично проживає разом з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою:   АДРЕСА_3 (а.с.55).
Запропонований заявником ОСОБА_2 вид забезпечення позову, який задоволено судом першої інстанції, полягає у забороні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та/або особам, які діють в їх інтересах, виселення та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили.
Разом з тим, заявник   ОСОБА_2 а належним чином не обґрунтувала, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсним договору дарування квартири за адресою:    АДРЕСА_1 -а та її поділу, а також наявність зв`язкку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.
При цьому, заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20.
Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача(заявника), а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також врахувати, що забезпеченням позову захищаються законні права (інтереси) позивача у разі, коли відповідач діє недобросовісно.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 -а на підставі договору дарування від 24 червня 2025 року є ОСОБА_5 і забезпечення позову у цій справі шляхом заборони вчиняти йому дії щодо нерухомого майна стосується права ОСОБА_5 на користування спірною квартирою, що не може бути обмежено зазначеними заявницею у заяві заходами забезпечення позову у цій справі.
Врахувавши предмет спору, а також умови застосування заходів забезпечення позову, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність зв`язку між заявленими позовними вимогами та способом забезпечення позову, про який просить заявник (позивач) ОСОБА_2 . 
За фактичних обставин у цій справі забезпечення позову в обраний заявником спосіб не забезпечить реального та ефективного виконання можливого судового рішення (якщо його буде ухвалено на користь заявника (позивачки).
Доводи заявника ОСОБА_2 про те, що спірна квартира за адресою:    АДРЕСА_1 -а є єдиним та постійним житлом для неї та її малолітньої дитиниспростовуються доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, і рішенням виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 30 липня 2024 року «Про визначення місця проживанння малолітньої дитини», з якого вбачається, що   ОСОБА_2 а зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_11  та фактично проживає разом з малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою:       АДРЕСА_3 (а.с.55).
Вирішуючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції не оцінив обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не дослідив усіх передбачених нормою процесуального права юридичних (доказових) фактів, наявність яких впливає на остаточний результат вирішення питання про забезпечення позову, та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, який не ґрунтується на вимогахцивільного процесуального законодавства. 
Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гарбара Олександра Миколайовича та достатніми для скасування ухвали в частині задоволених вимог заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.
Порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення першої інстанції в оскаржуваній частині та ухвалення в цій частині нового судового рішення провідмову у задоволенні заяви ОСОБА_2  про забезпечення позову.
Судове рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_2  про забезпечення позову учасниками справи не оскаржується, а тому суд апеляційної інстанції, відповідно до принципу диспозитивності, не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.
Щодо судових витрат.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України. У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, розподіл судових витрат здійснюється за наслідками вирішення позовних вимог тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат. 
У справі, що перебувала на розгляді в суді апеляційної інстанції, об`єктом апеляційного оскарження є ухвала  суду про забезпечення позову.
Забезпечення позову є інститутом судового захисту та процесуальною дією, що здійснюється в межах основного судового провадження за позовом, а не самостійним окремим провадженням.
Отже, розподіл судових витрат, в тому числі й понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Гарбара Олександра Миколайовича, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат, враховуючи висновки Київського апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 149, 150, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача  ОСОБА_1 адвокатаГарбара Олександра Миколайовича задовольнити.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 липня 2025 року у частині задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та/або особам, які діють в їх інтересах, виселення та/або вчинення будь-яких перешкод у користуванні квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітньою дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , до ухвалення судом рішення у справі та набрання ним законної сили, скасувати і в цій частині в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді: