ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України
31 березня 2026 року
м. Харків
справа № 644/8424/25
провадження № 22-ц/818/2827/26

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Смелянець К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за заявою ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду від 11 листопада 2025 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Саркісян О.А.,-
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року Акціонерне товариство «ТАСКОМБАНК» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року позовні вимоги Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" заборгованість за Кредитним договором №5095400248 від 13.05.2021 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 , у розмірі 72 274. 04 грн., станом на 12.05.2025, яка складається з: 42401, 01 грн. - основний борг (в т.ч. прострочений); 5, 73 грн. заборгованість за процентами річними, 29867, 30 грн. заборгованість за процентами щомісячними.
У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про відстрочення виконання рішення суду від 11 листопада 2025, в якій просить суд відтермінувати виконання судового рішення від «11» листопада 2025 року у справі № 644/8424/25 про стягнення кредитної заборгованості на строк 12 місяців або до покращення її матеріального становища. В обґрунтування якої зазначає, що вона є боржником за судовим рішенням від 11 листопада 2025 року у справі № 644/8424/25, яким з неї стягнуто заборгованість за кредитним договором. На даний час її матеріальне становище є вкрай складним з нижченаведених причин. Вона є пенсіонеркою, що підтверджується відповідними документами. Пенсія є єдиним джерелом її доходу. Вона не отримує жодних інших доходів, не здійснюю підприємницької діяльності, не має додаткових виплат чи заощаджень. Розмір пенсії є недостатнім для одночасного забезпечення базових потреб (проживання, харчування, лікування) та виконання судового рішення в повному обсязі. Негайне виконання судового рішення поставить заявницю у скрутне матеріальне становище та фактично позбавить можливості забезпечувати свої основні життєві потреби, що суперечить принципам справедливості та співмірності примусового виконання. Окрім того, наразі має проблеми зі здоров`ям та готується до проведення складної хірургічної операції (венозна система).
Ухвалою Індустріального районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким клопотання про відстрочення виконання судового рішення від 11 листопада 2025 року задовольнити. 
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, суд першої інстанції помилково не взяв до уваги той факт, що вона є пенсіонеркою, що підтверджується відповідними документами. Пенсія є єдиним джерелом її доходу. Вона не отримує жодних інших доходів, не здійснюю підприємницької діяльності, не маю додаткових виплат чи заощаджень. Розмір пенсії є недостатнім для одночасного забезпечення базових потреб (проживання, харчування, лікування) та виконання судового рішення в повному обсязі. Негайне виконання судового рішення поставить заявницю у скрутне матеріальне становище та фактично позбавить можливості забезпечувати свої основні життєві потреби, що суперечить принципам справедливості та співмірності примусового виконання. Окрім того, наразі має проблеми зі здоров`ям та готується до проведення складної хірургічної операції. 
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що посилання на скрутне матеріальне становище відповідача, ураховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду. Крім того, відповідачем не надано доказів відсутності грошових коштів на банківських рахунках та відсутності майна на праві власності, зокрема автомобілів та нерухомості, як і не надала доказів відсутності працевлаштування. Крім того, при укладенні кредитного договору на умовах, зазначених в ньому, ОСОБА_1 повинна була врахувати розмір свого доходу для належного виконання своїх кредитних зобов`язань та передбачити можливі наслідки.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що рішенням Індустріального районного суду м. Харкова від 11 листопада 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "ТАСКОМБАНК" заборгованість за кредитним договором у розмірі 72 274, 04 грн.
Як на підставу вимог про відстрочення виконання вищевказаного рішення суду, ОСОБА_1 посилалась на те, що її матеріальне становище вкрай складне, оскільки вона є пенсіонеркою. Вона не отримує жодних інших доходів, не здійснює підприємницьку діяльність, пенсія є єдиним джерелом її доходу. Розмір пенсії є недостатнім для забезпечення базових потреб та виконання судового рішення у повному обсязі. Крім того, заявниця має проблеми зі здоров`ям та готується до проведення складної хірургічної операції. 
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Положеннями частини першої, третьої статті 435 ЦПК України визначено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
За частиною четвертою статті 435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
З аналізу викладених норм убачається, що нормами ЦПК України не встановлено вичерпного переліку обставин, за наявності яких суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може за заявою сторони відстрочити або розстрочити виконання судового рішення.
Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим.
Вищенаведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19.
Таким чином, суд може відстрочити або розстрочити виконання судового рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що ускладнюють його виконання за умови надання достатніх доказів наявності таких обставин.
Суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку, що заявницею не надано доказів існування обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим через її майновий стан.
Колегія суддів погоджується з тим, що наведені заявником обставини, не можуть розцінюватись як такі, що є особливими або винятковими, та у відповідності до приписів статті 435 ЦПК України унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення про стягнення коштів.
Підстав для відстрочення виконання рішення на 12 місяців або до зміни матеріального становища боржника, колегія суддів не вбачає. 
Доказів, що заявниця потребує проведення складної хірургічної операції суду першої інстанції при зверненні до суду з даною заявою надано не було. 
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно вирішив справу на підставі досліджених в судовому засіданні доказів та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви.
Доводи апеляційної скарги виводи суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 29 січня 2026 року –залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:        О.В. Маміна

Судді:          Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова