Придніпровський районний суд м.Черкаси    
Справа № 711/702/26
Провадження № 2-а/711/15/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Булгакової Г.В.,
за участю секретаря судового засідання – Кошубінської Л.В., 
представника позивача – адвоката Крушельницької М.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-
в с т а н о в и в:
27.01.2026 позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Крушельницької М.Р., звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з адміністративним позовом, у якому, з урахуванням уточнень, просив скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № RR11321 від 21.01.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та закрити справу про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що постановою ІНФОРМАЦІЯ_2 № RR11321 від 21.01.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн. Згідно зі змістом вказаної постанови, ОСОБА_1 не став на військовий облік за новою задекларованою адресою (фактичним місцем проживання): АДРЕСА_1 , чим порушив правила військового обліку та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. Позивач вважає вказану постанову протиправною, оскільки діяв у повній відповідності до чинного законодавства. Після набуття статусу внутрішньо переміщеної особи (15.11.2022) він своєчасно виконав обов`язок щодо уточнення персональних даних через електронний кабінет військовозобов`язаного, про що свідчить відповідна відмітка у його військово-обліковому документі. Таким чином, твердження про порушення ним правил військового обліку є безпідставними. Крім того, оскаржуваною постановою його притягнуто до відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП, яка була введена в дію лише 19.05.2024. Позивач зазначає, що притягнення до відповідальності за цією нормою за події 2022 року прямо суперечить статті 58 Конституції України та статті 8 КУпАП, оскільки закони, що встановлюють або посилюють відповідальність, не мають зворотної дії в часі. Навіть за припущення про наявність правопорушення, відповідач порушив встановлені статтею 38 КУпАП строки. Відомості про фактичне місце проживання позивача стали відомі ТЦК та СП ще 14.07.2024 під час уточнення даних, проте постанову було винесено лише у січні 2026 року, тобто поза межами річного строку з моменту нібито вчинення діяння. З огляду на викладене, позивач вважає оскаржувану постанову незаконною, винесеною з порушенням процесуальних норм та за відсутності події правопорушення.
За результатами автоматизованого розподілу справу передано для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.01.2026 відкрито провадження у справі; розгляд вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
02.03.2026 представник ІНФОРМАЦІЯ_2 – Крамаренко А.А. подав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не виносилась постанова № RR11321 від 21.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 
Представник позивача - адвокат Крушельницька М.Р. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, наведених у позовній заяві, та просила задовольнити їх у повному обсязі. Також адвокат зазначила, що у резолютивній частині позовної заяви було допущено описку в даті винесення постанови, та просила вважати вірною датою 21.01.2026.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Частиною 1 статті 268 КАС України встановлено, що у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-2, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (частина 3 статті 268 КАС України).
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, та застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального і процесуального права, суд дійшов такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Запоріжжя, є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Проте з 15.11.2022 він фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 7101-5002325295 від 15.11.2022.
Згідно з даними військово-облікового документа, сформованого 22.11.2025 у застосунку «Резерв+», позивач є військовозобов`язаним і перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 . До завершення мобілізації він має відстрочку на підставі пункту 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У документі зафіксовано, що 14.07.2024 позивач своєчасно уточнив свої персональні дані. Водночас у військово-обліковому документі міститься запис про порушення правил військового обліку та звернення ТЦК та СП до органів Національної поліції 18.06.2025.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 № R311321 від 21.01.2026 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. 
Відповідно до змісту вказаної постанови, підставою для притягнення до відповідальності стало те, що ОСОБА_1 не став на військовий облік за новою задекларованою адресою (фактичним місцем проживання): АДРЕСА_1 , чим порушив правила військового обліку та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210 КУпАП. У постанові також зазначено, що 20.01.2026 позивач через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста надіслав заяву, в якій зазначив, що не оспорює допущене порушення та згоден на розгляд справи за його відсутності.
Позивач вважає зазначену постанову протиправною, стверджуючи, що діяв у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Таким чином, між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210 КУпАП.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства, як передбачено частиною 1 статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (частина 2 статті 77 КАС України).
Тож, обов`язок доказування в адміністративному судочинстві визначений статтею 77 КАС України розподіляється таким чином, що позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує позовні вимоги, тобто підставу позову, а відповідач повинен довести обставини, якими він обґрунтовує заперечення проти позову.
Аналогічний правовий висновок щодо обов`язку доказування в адміністративному процесі викладено у постанові Верховного Суду від 14.03.2018 у справі № 760/2846/17.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з частиною 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 210 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Зокрема, згідно з частиною 3 статті 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті (порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку), в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Поняття особливого періоду визначено у Законі України «Про оборону України» та Законі України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Так, стаття 1 Закону України «Про оборону України» визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до статті 1 України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з частиною 8 статті 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації (крім цільової) чи введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014, коли було оприлюднено Указ Президента України № 303/2014 від 17.03.2014 «Про часткову мобілізацію».
Крім того, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Верховною Радою України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому, строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався, зокрема, Указом Президента України № 40/2026 від 12.01.2026 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 04.05.2026.
Також, Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022, затвердженим Верховною Радою України, оголошено загальну мобілізацію в Україні, строк якої неодноразово продовжувався.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Згідно з частинами 1 та 3 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції, чинній на момент взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи) взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України підлягають громадяни України які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання. Призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.
Аналогічна норма містилася у пункті 25 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженому постановою КМУ № 921 від 07.12.2016 діючому у 2022 році) та наразі закріплена у пункті 23 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженому постановою КМУ № 1487 від 30.12.2022 (діючого з 2023 року).
Судом встановлено, що 15.11.2022 позивач отримав довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи у м. Черкаси, що юридично підтверджує факт його прибуття до нової адміністративно-територіальної одиниці на проживання. Отже, обов`язок щодо постановки на військовий облік за фактичним місцем проживання позивач мав виконати до 22.11.2022. Проте, як свідчать матеріали справи, станом на момент винесення оскаржуваної постанови позивач перебував на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджує факт порушення ним правил військового обліку.
Таким чином, у діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210 КУпАП (порушення правил військового обліку в особливий період).
Статтею 38 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 06.09.2021 у справі № 560/2798/19, триваюче правопорушення - це проступок, пов`язаний з тривалим, неперервним невиконанням обов`язків, передбачених законом. Тобто, триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила якісь певні дії чи бездіяльність, перебуває надалі у стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан продовжується значний час і увесь час винний безперервно вчиняє правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків. Триваюче правопорушення припиняється лише у випадку усунення стану за якого об`єктивно існує цей обов`язок, виконанням обов`язку відповідним суб`єктом або припиненням дії відповідної норми закону.
У контексті наведеного, порушення правил військового обліку в частині постановки на облік є триваючим правопорушенням, так як воно полягає у безперервному невиконанні обов`язку, встановленого законом. Таке правопорушення вважається закінченим (припиненим) лише у момент виконання обов`язку (постановки на облік) або виявлення проступку органом влади.
Оскільки станом на день винесення оскаржуваної постанови (21.01.2026) позивач так і не з`явився до ТЦК та СП за місцем проживання у м. Черкаси для взяття на облік, правопорушення є таким, що триває в часі, а отже, строки передбачені статтею 38 КУпАП (один рік з моменту виявлення в особливий період), відповідачем порушені не були.
Посилання позивача на те, що 14.07.2024 через електронний кабінет він уточнив свої дані (зокрема адресу місця проживання), суд вважає безпідставними. Виконання обов`язку щодо уточнення персональних даних, встановленого Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», не звільняє військовозобов`язаного від обов`язку, визначеного статтею 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», - в семиденний строк після прибуття до нового місця проживання особисто стати на військовий облік. Уточнення адреси в електронному кабінеті без фактичної постановки на облік у відповідному ТЦК та СП не припиняє стан порушення правил військового обліку.
Доводи позивача про те, що частина 3 статті 210 КУпАП набрала чинності лише 19.05.2024, а тому не має зворотної дії в часі згідно зі статті 58 Конституції України, суд вважає помилковими. У випадку триваючого правопорушення застосовується та редакція закону, яка є чинною на момент припинення або виявлення правопорушення. Оскільки стан протиправної бездіяльності позивача тривав і після 19.05.2024, його дії охоплюються чинною редакцією частини 3 статті 210 КУпАП.
З огляду на вищезазначене, суд доходить висновку, що начальник ТЦК та СП діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Постанова № R311321 від 21.01.2026 є законною, обґрунтованою та скасуванню не підлягає.
Відповідно до частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 38, 210 КУпАП, ст.ст. 2, 72, 77, 73, 79, 243-246, 286 КАС України, суд,-
у х в а л и в:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:	  	Г.  В.  Булгакова