КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/65872/17-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/4489/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів - Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Гуртової Т.І., у справі за заявою Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2019 року представник АТ «Українська залізниця» - Гайдаєнко Т.В. звернувся до суду із заявою про поворот виконання рішення суду у справі № 757/65872/17-ц (а.с. 2-4).
Заява мотивована тим, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 757/65872/17-ц за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «Українська залізниця» про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 позов ОСОБА_1 було задоволено повністю, а саме: поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту корпоративного управління ПАТ «Українська залізниця» з 20 вересня 2017 року; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 283 318 грн 44 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 140 137 грн 58 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів - допущено до негайного виконання;у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення - відмовлено; стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь держави судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 640 грн та за вимоги майнового характеру у розмірі 8 000 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «Українська залізниця» було подано апеляційну скаргу.
Рішенням Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року апеляційну скаргу AT «Українська залізниця» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) № 2426/ОС від 20 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту корпоративного управління ПАТ «Українська залізниця». Стягнуто з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2017 року по 07 лютого 2018 року в розмірі 611 509 грн 44 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Київського апеляційного суду, АТ «Українська залізниця» та ОСОБА_1 було подано касаційні скарги до Верховного Суду.
Постановою Верховного Суду від 21.01.2020 касаційні скарги було залишено без задоволення, а рішення Київського апеляційного суду від 06.02.2019 без змін.
Заявник вказував, що до вирішення цієї справи в суді апеляційної інстанції Печерським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2018 ВП № НОМЕР_2 про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 1 283 318,44 грн.
Відповідно до платіжної вимоги від 03.09.2018 з ПАТ «Українська залізниця» проведено примусове списання коштів 01.10.2018 згідно за виконавчим листом Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2018 № 757/65872/17-ц у сумі 1 411 949,95 грн. Вказана сума була отримана позивачем у повному обсязі, що підтверджується також роздруківкою декларації ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру декларацій.
09.10.2018 року Печерським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням.
Заявник вважав, що стягнення з ПAT «Українська залізниця» суми грошових коштів у розмірі 1 283 318,44 грн на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/65872/17-ц на користь ОСОБА_1 було безпідставним і незаконним, адже рішенням Київського апеляційного суду від 06.02.2019 було скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва та прийнято нове, зокрема про стягнення з ПАТ «Українська залізниця» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2017 року по 07 лютого 2018 року лише в розмірі 611 509 грн 44 коп.
Тобто, Київський апеляційний суд, скасувавши рішення суду першої інстанції, задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 в меншому розмірі на 671 809,00 грн. (1 283 318,44 - 611 509,44 = 671 809,00).
Заявник вважав, що грошові кошти в розмірі 671 809,00 грн мають бути йому повернуті ОСОБА_1 (а.с. 2-4).
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року задоволено заяву АТ «Українська залізниця» про поворот виконання рішення суду. Здійснено поворот виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року у справі № 757/65872/17-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» грошові кошти у розмірі 671 809, 00 грн (т. 2 а.с. 164-166).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 13 листопада 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Князьська Н.А. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову про відмову у задоволенні заяви АТ «Українська залізниця» про здійснення повороту виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 2 а.с. 169-171).
На обґрунтування скарги зазначала, що судом першої інстанції невірно застосовані норми процесуального права (ст. 455 ЦПК України).
Вказувала, що згідно зі ст. 239 КЗпП України, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалось на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.
Матеріали справи № 757/65872/17-ц не містять доказів того, що частково скасоване судове рішення, про поворот виконання якого в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу подана заява, було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. 
Судом першої інстанції в порушення вимог ст. 455 ЦПК України задоволена заява АТ «Українська залізниця» про здійснення повороту виконання рішення за відсутності правових підстав (а.с. 169-171). 
30 січня 2026 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника АТ «Українська залізниця» - Прасол А.С., в якому остання просила залишити апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 194-197).

З огляду на положення ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Князьська Н.А. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.
Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином про що у справі є докази. Факт належного сповіщення апелянта ОСОБА_1 її представник - адвокат Князьська Н.А. підтвердила в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Про розгляд справи апеляційним судом 12 березня 2026 року і 09 квітня 2026 року АТ «Українська залізниця» та його представники - Прасол А.С., Говорова А.І., кожен окремо, були сповіщені 21 січня 2026 року, 11 лютого 2026 року і 12 березня 2026 року, кожен окремо, повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази (а.с. 190-193, 203, 205-215).
09 квітня 2026 року представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Говорова А.І. подала клопотання про відкладення розгляду справи пославшись на закінчення робочого часу апеляційного суду та її як представника та працівника АТ «Укрзалізниця» робочого часу о 17.00 (а.с. 216).
Поряд з цим, суд апеляційної інстанції зауважив, що розгляд справ відбувається в умовах воєнного стану в Україні та надмірного навантаження, оголошення повітряних тривог, а відтак й необхідність надання додаткового часу для забезпечення повернення осіб, які беруть участь у справі з укриття та заслуховування пояснень усіх прибувших до суду учасників судового розгляду вимагає витрат часу, що є об`єктивними обставинами.
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). 
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року позов ОСОБА_1 було задоволено повністю, а саме: поновлено ОСОБА_1 на посаді директора департаменту корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця» з 20 вересня 2017 року; стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 283 318 грн. 44 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 140 137 грн. 58 коп. без урахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів - допущено до негайного виконання; у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення - відмовлено; стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь держави судовий збір за вимоги немайнового характеру у розмірі 640 грн. та за вимоги майнового характеру у розмірі 8 000 грн.
Рішенням Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року апеляційну скаргу AT «Укрзалізниця» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ (розпорядження) № 2426/ОС від 20 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту корпоративного управління ПАТ «Укрзалізниця». Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 21 вересня 2017 року по 07 лютого 2018 року в розмірі 611 509 грн 44 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
З урахуванням встановлених фактичних обставин, колегія суддів дійшла висновку про неправомірність звільнення позивача з роботи, а тому наказ (розпорядження) № 2426/ОС від 20 вересня 2017 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора департаменту корпоративного управління публічного акціонерного товариства «Укрзалізниця» визнано незаконним та скасовано.
Разом з тим, вимоги позивача про поновлення на роботі не підлягають задоволенню, оскільки на час розгляду справи в суді строковий трудовий договір між сторонами по справі закінчився, трудові стосунки між сторонами на підставі контракту припинилися.
Між тим, до вирішення цієї справи в суді апеляційної інстанції Печерським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 31.08.2018 ВП № НОМЕР_2 про стягнення з ПАТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 суми у розмірі 1 283 318,44 грн.
Відповідно до платіжної вимоги від 03.09.2018 року з ПАТ «Укрзалізниця» проведено примусове списання коштів 01.10.2018 згідно з виконавчим листом Печерського районного суду м. Києва від 29.08.2018 № 757/65872/17-ц у сумі 1 411 949,95 грн.
Грошові кошти у розмірі 1 283 318,44 грн були отримані Позивачем у повному обсязі, що підтверджується також роздруківкою декларації ОСОБА_1 з Єдиного державного реєстру декларацій.
09.10.2018 року Печерським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з повним фактичним виконанням.
Отже, на момент прийняття Київським апеляційним судом рішення у цій справі та стягнення із заявника лише 611 509 грн 44 коп. (замість 1 283 318,44 грн. як того просила ОСОБА_1 у позові, який було задоволено судом першої інстанції), Печерським районним відділом ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві було вже виконано рішення суду першої інстанції від 20.07.2018 в повному обсязі та стягнуто із заявника основний борг у розмірі 1 283 318,44 грн, (замість 611 509 грн 44 коп.). Вищезазначена сума грошових коштів була стягнута з рахунків ПAT «Укрзалізниця».
Постановою Верховного Суду від 21.01.2020 року рішення Київського апеляційного суду від 06.02.2019 року залишено без змін.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб), регулюються розділом VI Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.
У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
Отже, поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням.
Особливості повороту виконання рішення суду в окремих категоріях цивільних справ визначено статтею 445 ЦПК України.
Частиною 2 ст. 445 ЦПК України передбачено, що у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях позивача. У вказаних випадках поворот виконання допускається, якщо скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
З матеріалів справи вбачається, що даний спір виник з трудових правовідносин, тому поворот виконання рішення у цій справі не допускається.
Доказів того, що скасоване рішення було обґрунтоване на повідомлених позивачем завідомо неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах заявником не надано та Київським апеляційним судом чи Верховним Судом під час розгляду справи не встановлено.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 08.02.2022 у справі № 755/12623/19, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин. Такий висновок підтверджується також змістом ч.2 ст.235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи.
Тобто, в разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі держава гарантує отримання працівником середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такий працівник був незаконно позбавлений роботодавцем можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин та отримувати заробітну плату.
Правова природа середнього заробітку за час вимушеного прогулу відрізняється від правової природи середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Середній заробіток за час вимушеного прогулу - це заробітна плата, а середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні таким не є. Заробітна плата не може сплачуватися особі, яка не перебуває в трудових відносинах з роботодавцем, який проводить виплату. При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, оскільки фактично є заробітною платою.
Згідно зі статтею 239 КЗпП України у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Отже, чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин. Для цієї категорії справ не має значення, в якому порядку ухвалене те рішення, яким було скасовано інше виконане рішення.
Відповідні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 жовтня 2021 року у справі № 607/3393/18 (провадження № 61-13597св21) та від 8 лютого 2023 року у справі № 753/7342/18 (провадження № 61-16249св20) і підстав відступу від таких у цій справі суд апеляційної інстанції не вбачає.
Судом встановлено, що в ході виконання Печерського районного суду м. Києва від 20.07.2018 року на користь ОСОБА_1  стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу - є складовою виконання даного рішення суду, яке стосується трудових правовідносин, а тому виплачена сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу не може бути повернута у порядку повороту виконання рішення суду.
Так, відповідно до статті 239 КЗпП України, яка регламентує обмеження повороту виконання рішень по трудових спорах, у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання допускається лише тоді, коли скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах.
Доказів того, що скасоване рішення ґрунтувалося на повідомлених позивачем неправдивих відомостях або поданих ним підроблених документах заявником не надано, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про поворот виконання рішення.
Враховуючи викладене, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про поворот виконання рішення.
Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України ухвали суду першої інстанції щодо повороту виконання рішення суду чи відмови у повороті виконання рішення (п. 29 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) не зазначені в переліку ухвал, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку після їх перегляду в апеляційному порядку.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 01 жовтня 2025 року - скасувати.
У задоволенні заяви Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поворот виконання рішення - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 10 квітня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов