1	Справа № 335/11025/25  2/335/730/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року        м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання - Кумер А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до: 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 2. Департаменту управління активами Запорізької міської ради, 3. Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про визнання права власності за набувальною давністю,

ВСТАНОВИВ:

04.11.2025 через систему «Електронний суд» до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана представником – адвокатом Тивоненком Д.Р., до відповідачів: 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 2. Департаменту управління активами Запорізької міської ради, 3. Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне. Починаючи з 15 листопада 1996 року сім`я позивачки вселилась в квартиру АДРЕСА_1 , на підставі ордеру на житлове приміщення № 1584 від 15.11.1996 року та проживає там і наразі. З 10.10.2009 року місцем реєстрації проживання та постійним місцем проживання позивачки є вказана квартира АДРЕСА_2 . Вказане підтверджується відповідною відміткою в паспорті позивачки. Понад 16 років позивачка постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 , продовжує користуватись цим приміщенням для забезпечення власних житлових потреб, добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується даним нерухомим майном, доглядає за ним та утримує його в належному стані, поводиться з ним як власник, робить ремонти. Комісією, що складається із представників АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВІВ», складено Акт про списання багатоквартирного будинку з балансу від 05.01.2022 року. Відповідно до названого Акту, з квартира АДРЕСА_1 залишилась на балансі АТ «ЗАПОРІЗЬКИЙ ЗАВОД ФЕРОСПЛАВ». За наявною інформацією, наразі РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях та Запорізька міська рада проводять дії щодо передачі державного житлового фонду (у т.ч. квартири АДРЕСА_1 ) у комунальну власність. Однак питання до теперішнього часу не вирішено. Про це свідчать листування між Департаментом управління активів Запорізької міської ради та РВФДМУ по Дніпропетровські, Запорізькій та Кіровоградській областях. У позивачки виникла необхідність оформлення права власності на майно, адже позивачка добросовісно, безперервно користується квартирою АДРЕСА_2 вже понад 16 років. Це дозволить узаконити володіння, оформити відповідні документи, розпоряджатися майном, захищати його від незаконних посягань. Позивачка регулярно сплачує витрати на комунальні послуги, кошти на утримання та ремонт спільного майна будинку. Квартира знаходиться у будинку, що розташований на території можливих бойових дій. Тому, у випадку виникнення руйнувань/пошкоджень будинку, позивачка не матиме можливості оформити компенсацію за пошкоджене майно, адже квартира, в якій проживає позивачка, є державною власністю. 
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 05.11.2025 справу передано для розгляду судді Сиротенко В.К.
Ухвалою від 10.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.
24.11.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. АТ «Запорізький завод феросплавів» складено Акт про списання багатоквартирного будинку з балансу за адресою: АДРЕСА_3 (далі – Акт про списання будинку). Відповідно до п. 5.3 Акту про списання будинку окремі квартири, зокрема, квартира АДРЕСА_2 вказаного житлового будинку, залишається на балансі АТ «ЗФЗ». РВ ФДМУ прийнято управлінське рішення – наказ від 01.11.2023 № 12/1-127 «Про передачу державного майна в комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя», а зміни до нього – наказом від 26.08.2024 №12/1-201. Відповідно до інформації із зазначеного наказу підлягає передачі в комунальну власність територіальної громади міста Запоріжжя, зокрема, квартира АДРЕСА_1 . Департамент управління активами у своїх відповідях на листи Регіонального відділення зазначає про необхідність надання додаткових документів для розгляду питання щодо передачі житлового фонду з державної власності до комунальної власності. Однак, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки Закон України «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998 № 147/98-ВР є спеціальним законом , який регулює відносини, пов`язані з передачею об`єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах або у спільну власність територіальних громад сіл, селищ, міст. Регіональне відділення неодноразово зверталося до Запорізької міської ради з питання прийняття у комунальну власність житлового фонду разом з інженерною інфраструктурою, що його обслуговує, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу АТ «Запорізький завод феросплавів», але перебувають у нього на балансі, та листами направляло всю наявну інформацію – наявні скановані копії технічних паспортів на кожну квартиру окремо та скановані копії документів на інженерну інфраструктуру, що його обслуговують. В листах зазначалося, що відповідні оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у Балансоутримувача. Однак, Департамент управління активами листами 16.11.2023 №3560/01/01-07/5277, 09.01.2024 №146/01/01-07/7595, 18.02.2024 № 730/01/01 07/1181, 17.09.2024 №6001/01/01-07/8110, 25.10.2024 № 7006/01/01-07/9174, 11.12.2024 №8169/01/01-07/10961, 30.01.2025 № 640/01/01-07/256 повідомляв про відмову у прийнятті вказаного житлового фонду до комунальної власності. Отже, саме через невиконання вимог ст. 7 Закону № 147/98-ВР та невчинення Відповідачем-2 відповідних дій Акт-приймання передачі житлового фонду до комунальної власності на теперішній час не оформлений та не підписаний. Наразі, квартира АДРЕСА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя – не прийнята, що унеможливлює подальшу приватизацію вказаною квартири Позивачем. На теперішній час спірне майно – квартира АДРЕСА_1 є власністю Держави та перебуває на обліку у Балансоутримувача – Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів». Враховуючи вимоги чинного законодавства, приватизація житлового фонду можлива лише після передачі такого майна у комунальну власність.
28.11.2025 через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому зазначає, що пояснення Відповідача-1, якими він виправдовує відмову в приватизації відсутністю оформленого акта приймання-передачі, є необґрунтованими. Відсутність формального документа між органами влади не може і не повинна ставати підставою для обмеження конституційного права позивачки на приватизацію житла. Позиція Відповідача-1 суперечить усталеній практиці Верховного Суду та нормам законодавства про приватизацію державного житлового фонду. Крім того, Відповідач-1 намагається прив`язати ситуацію до норм про приватизацію та службове житло. Однак позовні вимоги ґрунтуються не на приватизації, а на ст. 344 ЦК України — набувальній давності. Це самостійний спосіб набуття права власності (ст. 328 ЦК України), який не залежить від статусу житла (службове/державне/ комунальне). Набувальна давність є окремою юридичною підставою для набуття права власності, яка не потребує наявності правовстановлюючих документів (постанова ВС від 11.02.2021 № 754/5327/18). Посилання відповідача на справу № 643/13004/23 є нерелевантним. Крім того зазначає, що доводи відповідача-1, що позивачка або її родина знала, що квартира службова, не відповідають дійсності, адже: ордер видавався «исполнительным комитетом совета народных депутатов г. Запорожья»; ордер має назву – «ордер на жилое помещение»; ордер є обмінним, виданий гр. Дергачовій з сім`єю із 4 осіб на право зайняття в порядку обміну житлового приміщення.
02.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-1 надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому представник зазначає, зокрема, що право власності за набувальною давністю не поширюється на державне майно. На запити Адвокатського бюро «Данила Тивоненка «Пріоритет» від 04.09.2024 за вих. №04/09 та від 17.12.2024 за вих. №17/12 заявнику Регіональним відділення листами 08.11.2024 за №11/1-40-02872 та 23.12.2024 №11/1-40-03260 відповідно надані інформація про перебування на балансі Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» державного майна, яке не увійшло до його статутного капіталу в процесі приватизації, але залишилось у нього на балансі, а саме: житлового фонду, зокрема, й квартири АДРЕСА_1 . Таким чином, Позивач та представник Позивача були обізнані, що власником спірного майна є Держава, а тому не можна вважати користування Позивачем спірним майном добросовісним, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України. Отже, на теперішній час спірне майно – квартира АДРЕСА_1 є власністю Держави та перебуває на обліку у Балансоутримувача – Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів». Враховуючи вимоги чинного законодавства, приватизація житлового фонду можлива лише після передачі такого майна у комунальну власність.
08.12.2025 від представника позивача надійшли додаткові пояснення по справі, в яких зазначено, зокрема, що стаття 344 ЦК України не містить заборони щодо набуття у власність за набувальною давністю майна, власником якого є держава, якщо таке майно не вилучене з цивільного обігу та не є таким, що має спеціальний режим використання. Житлові квартири не належать до вилучених з цивільного обігу об`єктів, і закон прямо не забороняє набуття їх у власність за набувальною давністю. Більш того, постанови Верховного Суду неодноразово підтверджували можливість застосування набувальної давності до майна, яке формально перебуває на балансі державних або комунальних підприємств, якщо фактичний власник не здійснював належного контролю, а користувач добросовісно та відкрито володів майном. Регіональне відділення посилається на те, що квартира перебуває “на балансі” АТ «Запорізький завод феросплавів». Проте наявність об`єкта на балансі не є підтвердженням права власності. Балансовий облік — це виключно бухгалтерська категорія, яка не визначає правового режиму майна. Власність має підтверджуватися правовстановлюючими документами, державна ж реєстрація права власності держави на зазначену квартиру відсутня. Окрім того, відсутність належного власника та його бездіяльність є підставою для набувальної давності. Для застосування ст. 344 ЦК України мають бути встановлені: добросовісність, відкритість, безперервність володіння, 10-річний строк. Жоден із цих критеріїв відповідач-1 не спростував. Ствердження, що квартира може бути набута лише шляхом приватизації, є юридично некоректним. Приватизація — це передання майна у власність від держави через адміністративну процедуру. Набувальна давність — цивільно-правовий спосіб набуття права власності, який діє незалежно від волі попереднього власника. Позивачка не зобов`язана очікувати передачі житла у комунальну власність, оскільки набувальна давність — альтернативний законний спосіб набуття права.
11.12.2025 через систему «Електронний суд» від відповідача-3 надійшли пояснення по справі, в яких представником зазначається, зокрема, що АТ «ЗФЗ» були проведені всі необхідні дії з метою списання будинків зі свого балансу: 1. 23.11.2021 року Правлінням АТ «ЗФЗ» було прийнято рішення списання 28 багатоквартирних будинків з балансу. 2. 24.11.2021 АТ «ЗФЗ» було прийнято розпорядчий документ, необхідний для списання багатоквартирних будинків з балансу – наказ з основної діяльності № 53 «Про списання багатоквартирних будинків з балансу підприємства». 3. На виконання зазначеного наказу були прийняті рішення про списання багатоквартирних будинків з балансу. В подальшому рішення направлені в РВ ФДМУ на узгодження. 4. Створена відповідна комісія для фіксування технічного стану багатоквартирних будинків та складання актів про списання. 5. За результатами роботи комісії були складені акти про списання багатоквартирних будинків з балансу за затвердженою формую. Всі акти про списання багатоквартирних будинків з балансу були затверджені балансоутримувачем та РВ ФДМУ. Зокрема, це стосується і багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 . На підставі вищевикладеного, керуючись положеннями постанови КМУ від 20.04.2016 № 301 (з урахуванням змін внесених постановою КМУ від 10.11.2021 № 1178) «Про затвердження Порядку списання з балансу багатоквартирних будинків», в листопаді 2021 року Акціонерне товариство «Запорізький завод феросплавів» прийняло рішення про списання з власного балансу багатоквартирних будинків, які не увійшли до статутного капіталу заводу. Відповідно до Акту про списання багатоквартирного будинку з балансу від 05.01.2022 року, на позабалансовому рахунку АТ «ЗФЗ» залишається житлове приміщення кв. АДРЕСА_1 . Статус балансоутримувача будинку чи нежитлового приміщення, якщо таке приміщення знаходиться в державній власності, не надає права балансотуримувачу на самостійне користування або розпорядження такими приміщеннями. Також балансоутримувач не має повноважень здавати таке приміщення в оренду та отримувати з такої оренди дохід. Балансотуримувач також не може продати таке приміщення з метою отримання доходу або дати згоду на приватизацію такого приміщення третіми особами.
Відпорвідач-2 (його представник) у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв. Жодних заяв та відзиву на позовну заяву не подавав.
Про дату, час та місце проведення судових засідань повідомлявся у встановленому законодавством порядку, зокрема, шляхом направлення ухвал суду в електронний кабінет. 
Ухвалою від 14.01.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
У судовому засіданні 09.03.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачів 1 та 3 заперечили проти задоволення позовних вимог.
У судовому засіданні 09.03.2026 закінчено розгляд справи по суті та суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення, в судовому засіданні оголошено перерву до 19.03.2026.
У судове засідання 19.03.2026 представники сторін не з`явилися.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідачів 1 та 3, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
15.11.1996 Виконавчим комітетом Ради народних депутатів м. Запоріжжя видано ордер на житлове приміщення №1584. Ордер видано ОСОБА_2 із сім`єю з 4 чол. на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення житловою площею 31,28 кв.м., що складається з 2 кімнат в квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . Ордер виданий на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 15.11.1996 №44п24. Склад сім`ї: ОСОБА_3 – чоловік, ОСОБА_4 – син, ОСОБА_5 – донька.
05.01.2022 АТ « Запорізький завод феросплавів» складено Акт про списання багатоквартирного будинку з балансу за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідно до п. 5.3 Акту про списання будинку окремі квартири, зокрема, квартира АДРЕСА_2 вказаного житлового будинку, залишається на балансі АТ «Запорізький завод феросплавів». 
Відповідно до наказу від 01.11.2023 № 12/1-127 «Про передачу державного майна в комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя», РВ ФДМУ по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях прийнято рішення передати безоплатно у комунальну власність територіальної громади м. Запоріжжя об`єкти державного житлового фонду разом з інженерною інфраструктурою, що його обслуговує, які знаходяться на балансі АТ «Запорізький завод феросплавів», що не увійшли до його статутного капіталу в процесі приватизації, згідно Додатку. В п. 23 додатку зазначено квартири АДРЕСА_5 . 
Наказом №12/1-201 від 26.08.2024 внесено зміни у додаток до наказу №12/1-127 від 01.11.2024. В п. 23 додатку зазначено квартири АДРЕСА_5 .
Як вбачається з матеріалів справи, РВ ФДМУ неодноразово зверталося до Запорізької міської ради з питання прийняття у комунальну власність житлового фонду разом з інженерною інфраструктурою, що його обслуговує, які в процесі приватизації не увійшли до статутного капіталу АТ «Запорізький завод феросплавів», але перебувають у нього на балансі, та листами направляло всю наявну інформацію – наявні скановані копії технічних паспортів на кожну квартиру окремо та скановані копії документів на інженерну інфраструктуру, що його обслуговують. В листах зазначалося, що відповідні оригінали правовстановлюючих документів знаходяться у Балансоутримувача. Однак, Департамент управління активами листами 16.11.2023 №3560/01/01-07/5277, 09.01.2024 №146/01/01-07/7595, 18.02.2024 № 730/01/01 07/1181, 17.09.2024 №6001/01/01-07/8110, 25.10.2024 № 7006/01/01-07/9174, 11.12.2024 №8169/01/01-07/10961, 30.01.2025 № 640/01/01-07/256 повідомляв про відмову у прийнятті вказаного житлового фонду до комунальної власності.
Як зазначив в своїх пояснення представник відповідача-1 РВ ФДМУ, через невиконання вимог ст. 7 Закону України № 147/98-ВР «Про передачу об`єктів права державної та комунальної власності» та невчинення Відповідачем-2 відповідних дій Акт-приймання передачі житлового фонду до комунальної власності на теперішній час не оформлений та не підписаний. Наразі, квартира АДРЕСА_1 до територіальної громади міста Запоріжжя – не прийнята, що унеможливлює подальшу приватизацію вказаною квартири позивачем.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною вимогою про визнання права власності на спірну квартиру за набувальною давністю. 
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною 1 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях.
Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Пунктами 9, 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» визначено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б із ним власник.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння становить десять років.
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Водночас володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц (провадження №61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі №175/2338/16-ц (провадження №61-2017св18).
У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня 2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017, від 04 квітня 2024 року у справі № 404/4939/22, від 29 травня 2025 року у справі № 127/38548/23, Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Твердження позивача про те, що позивачка разом із сім`єю фактично вселилася та користувалася спірною квартирою без юридичних підстав для вселення, що свідчить про безтитульність володіння є помилковим.
Як свідчать матеріали справи та вказується самим позивачем в позовній заяві, ОСОБА_1 вселилася із сім`єю в квартиру АДРЕСА_1 на підставі ордеру №1584 від 15.11.1996, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради народних депутатів від 15.11.1996 №44п24.
Таким чином, у цьому випадку відсутня така умова застосування набувальної давності як безтитульність володіння майном. При цьому позивачці було відомо, що вона володіє чужим майном. Таким чином, умови справи не дають підстав для висновку про можливість застосування набувальної давності, а позивачем вибрано невірний спосіб захисту, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.
Враховуючи викладене суд не вбачає можливості для застосування набувальної давності до даних правовідносин.
При цьому не заслуговують на увагу твердження позивача про добросовісність володіння житлом у зв`язку з сплатою комунальних платежів, оскільки такий обов`язок власника (користувача) відносно житла визначений нормами ЖК України.
Факт сплати комунальних платежів та утримання нерухомого майна не може бути самостійною підставою для визнання права власності на майно в порядку статті 344 ЦК України.
Аналогійний висновок викладено в постанові Верховного суду від 10 січня 2023 року у справі №462/1720/21 (провадження №61-7977св22).
Враховуючи вищевикладене, оцінивши всі докази у їх сукупності, враховуючи принцип справедливості рішення суду, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на позивача у зв`язку із відмовою у позові.
Керуючись ст.ст. 2, 12, 13, 76, 80, 81, 82, 133, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 344 ЦК України, суд 
УХВАЛИВ:

В задоволенні позову  ОСОБА_1 до: 1. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській, Запорізькій та Кіровоградській областях, 2. Департаменту управління активами Запорізької міської ради, 3. Акціонерного товариства «Запорізький завод феросплавів» про визнання права власності за набувальною давністю – відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 19.03.2026 року.

Суддя          В.К. Сиротенко