17.02.26
22-ц/812/559/26
Провадження № 22-ц/812/559/26 Головуючий суду першої інстанції Шолох Л.М. 
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 року м. Миколаїв Справа № 490/7029/18
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
при секретарі судового засідання – Шурмі Є.М.,
за участі представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Рудя С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_3 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Шолох Л.М., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за заявою ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_3 , про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про стягнення заробітної плати та середнього заробітку,

В С Т А Н О В И В:
22 серпня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України (далі – Миколаївський НДЕКЦ МВС України) про стягнення заробітної плати та середнього заробітку. 
В своєму позові ОСОБА_2 просив суд стягнути з Миколаївського НДЕКЦ МВС України на його користь заробітну плату за травень-липень 2017 року в сумі 18 571 грн, середню заробітну плату за несвоєчасно нараховану та невиплачену заборгованість із заробітної плати за період з 27 жовтня 2017 року по 22 серпня 2018 року в сумі 59 660.48 грн. Також просив суд стягнути витрати на правову допомогу в сумі 3 900 грн.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з Миколаївського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_2 заробітну плату за червень, липень 2017 року у сумі 15 122 грн 11 коп.
Стягнуто з Миколаївського НДЕКЦ МВС України на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за несвоєчасно нараховану та виплачену заборгованість із заробітної плати за період з 27 жовтня 2017 року до 22 серпня 2018 року у сумі 59 660 грн 48 коп. 
В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
Миколаївського НДЕКЦ МВС України на користь держави 1 280 грн 00 коп. судового збору за подачу позову до суду.
24 грудня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник – ОСОБА_3 , звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, де просив визнати поважною причину пропуску строку подачі доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та стягнути такі витрати у розмірі 21 700 грн.
Заяву обґрунтовував тим, що в позові зазначалось про те, що станом на час звернення до суду, позивач поніс витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 900 грн, що очікується понесення витрат на професійну правничу допомогу в процесі розгляду справи.
24 лютого 2020 року до суду подано заяву, де зазначалось про надання суду підтверджень витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс у даній справі, відбудеться протягомп`яти календарних днів, з дня ухвалення рішення у справі. 
В рішенні суду першої інстанції від 14 листопада 2025 року Центральний суд м. Миколаєва не розглядав питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Проте, сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 21 700 грн (3900 + 17 800) має бути стягнута з Миколаївського НДЕКЦ МВС України.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2026 року заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.
Ухвала суду мотивована тим, що представником позивача не було подано докази понесених судових витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів, відповідної заяви про наявність витрат на правничу допомогу до закінчення судових дебатів позивач не зробив, підтвердженням чого є технічний запис судового засідання.
Позивачем не виконані умови, визначені статтею 141 ЦПК України, які є необхідними для вирішення судом клопотання про стягнення судових витрат.
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник – Головченко О.А., подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив її скасувати та ухвалити нову, якою стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу. 
Апеляційна скарга мотивована тим, щов позові зазначалось про те, що станом на час звернення до суду, позивач поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 900 грн. Окрім того, вказувалось, що очікуються такі витрати в процесі розгляду справи. 
Отже, ОСОБА_2 разом з позовом вже подав частину документів, які свідчать про витрати на професійну правничу допомогу, вказав про ці витрати в позові в прохальній частині. 
Суд першої інстанції при ухваленні рішення по суті мав би здійснити розгляд усіх заявлених позивачем вимог, серед яких було питання стягнення витрат на правничу допомогу та були додані докази несення таких витрат. 
Оскільки розгляд справи тривав, 24 лютого 2020 року позивач подав заяву, де додатково зазначено, що протягом 5 днів з дня ухвалення рішення суду, ним буде надано суду клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в повному обсязі. 
Судові дебати у справі відбулись 04 листопада 2025 року. З огляду на дату проведення судових дебатів, заява про надання доказів на несення витрат на професійну правничу допомогу, - подана ОСОБА_2 своєчасно.
Від Миколаївського НДЕКЦ МВС України надійшов відзив на апеляційну скаргу.
В своєму відзиві відповідач зазначав, що від моменту прийняття суддею Шолох Л.М. справи до свого провадження позивач та його представник, а ні усно, а ні письмово, до судових дебатів включно не заявляв жодних заяв/клопотань про стягнення витрат на правничу допомогу та не надавали жодних доказів про її сплату, хоча у них були всі можливості це зробити.
Сума визначених позивачем розміру витрат на правничу допомогу неспівмірна з обсягом реально наданої правничої допомоги. Справа не потребувала особливих вмінь, навичок та компетенції адвоката, витрачання додаткового часу на пошук відповідної нормативної бази, правова позиція протягом усього розгляду справи була сформована із моменту подачі позовної заяви і не змінювалась, жодних нових доказів протягом розгляду справи майже не надавалось. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Згідно з частиною 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частин 1-3 статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
За приписами частин 1, 3 стаття 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частинами 1-2 стаття 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку ( частина 4 статті 141 ЦПК України).
Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми (частина 5 статті 141 ЦПК України).
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина 8 статті 141 ЦПК України).
Отже, цивільним процесуальним законом передбачено процесуальні етапи відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а саме: 
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України) шляхом подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи;
3) розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України).
Як встановлено з матеріалів справи позивач ОСОБА_2 при звернення до суду з позовом по суті спору зазначив в позові попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які він поніс при зверненні до суду, а саме, 3 900 грн. В прохальній частині позову ОСОБА_2 просив стягнути з відповідача на свою користь зазначену суму цих витрат.
25 лютого 2020 року через канцелярію Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_2 подав заяву, зі змісту якої вбачається, то позивач просив суд частково стягнути з відповідача 3 900 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, а докази щодо збільшення суми таких витрат, будуть надані додатково протягом п`яти календарних днів з дня ухвалення рішення у справі (т. 1 а.с. 149). 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення 14 листопада 2025 року, питання щодо відшкодування витрат позивача на професійну правничу допомогу не вирішував.
24 грудня 2025 року через систему електронний суд ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник адвокат Головченко О.А. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу з посиланням на частину 8 статті 141 ЦПК України. В заяві зазначив, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо стягнення з відповідача заявлених витрат у розмірі 3 900 грн та під час розгляду справи ним додатково понесені ще 17 800 грн витрат на професійну правничу допомогу, а загалом просить стягнути 12 700 грн. Також просив визнати поважними причини пропуску строку на подачу доказів вказаних витрат та поновити пропущений строк.
Суд першої інстанції, залишаючи заяву ОСОБА_2 без розгляду, дійшов висновку, що позивачем не було надано доказів понесених судових витрат на професійну правничу допомогу до закінчення судових дебатів та не зроблено відповідної заяви про таке.
Між тим такі висновки суду є помилковими, оскільки спростовуються матеріалами цивільної справи, де позивачем були зроблені такі заяви в позовній заяві та окремо під час розгляду справи 25 лютого 2020 року. Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув та належної правової оцінки цим заявам в оскаржуваній ухвалі не надав. 
Отже, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про залишення заяви ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення без розгляду, оскільки дійшовши такого висновку суд першої інстанції безпідставно не врахував наведених вимог цивільного процесуального закону та матеріалів справи щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Залишення такої заяви без розгляду у цій ситуації свідчить про неправомірне обмеження доступу до суду, оскільки позбавляє можливості позивача захистити свої права. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, порушення судом норм процесуального права при її постановленні, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження під час перегляду справи.
Згідно із вимогами статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а висновок суду є необґрунтованим та не відповідає обставинам справи та нормам діючого законодавства, тому відповідно до положень статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник – Головченко Олександр Андрійович, задовольнити частково.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 січня 2026 року скасувати.
Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діяв його представник адвокат Головченко Олександр Андрійович, про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Миколаївського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України про стягнення заробітної плати та середнього заробітку направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повне судове рішення складено 17 лютого 2026 року.