Справа № 462/7445/25 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О. Б. 
Провадження № 22-ц/811/4327/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

01 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О. 
секретаря: Підлужного В.І.
з участю: апелянта – ОСОБА_1 та його представника – адвоката Галича П.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, -
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернувся до Залізничного районного суду м. Львова з позовом, в якому просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з позивачем, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , та два тижні із відповідачкою, ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
11.11.2025 року від представниці відповідачки за первісним позовом – адвоката Федькович Г. В. через систему «Електронний суд» до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , в якій вона просила у задоволенні позовних вимог первісного позову ОСОБА_1 про встановлення почергового проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тиждень з батьком, тиждень з матір`ю відмовити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_2 .
10.12.2025 року представник позивача за первісним позовом ОСОБА_1 – адвокат Галич П.О. через систему «Електронний суд» звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом визначення часу спілкування малолітньої дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , за його місцем проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно у такі дні: з 14:00 години кожної першої суботи до 18:00 години кожної першої неділі, з 18:00 години кожної другої п`ятниці до 18:00 години кожної другої суботи, з 14:00 години кожної третьої суботи до 18:00 години кожної третьої неділі, з 18:00 години кожної четвертої п`ятниці до 18:00 години кожної четвертої суботи без присутності матері, зобов`язавши матір дитини ОСОБА_2 передавати малолітню дитину – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батькові ОСОБА_1 за місцем фактичного проживання дитини: АДРЕСА_2 , згідно з визначеним судом часом спілкування, з моменту постановлення ухвали про забезпечення позову до набрання рішенням у справі законної сили. Заборонити перетин державного кордону малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та/або супроводу батька ОСОБА_1 .
Оскаржуваною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2025 року у задоволенні заяви представника позивача за первісним позовом ОСОБА_1 – адвоката Галича Павла Орестовича про забезпечення позову у цивільній справі № 462/7445/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини – відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. 
Зокрема покликається на те, що cуl не врахував той факт, що на даний час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з відповідачем ОСОБА_2 . В матеріалах справи наявний лист Управління «Служба у справах дітей» Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради від 16.10.2025 «2608-вих-149521 зі змісту якого вбачається, що 13.10.2025, розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 442 «Про визнання таким, що втратило чинність розпорядження від 16.07.2025 №294 «Про встановлення днів побачень ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 », визнано таким, що втратило чинність розпорядження від 16.07.2025 N? 294. Отже, станом на сьогоднішній день відсутнє відповідне рішення органу опіки і піклування про визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею позивача ОСОБА_1 . 
Стверджує, що станом на сьогоднішній день відповідач ОСОБА_2 не надає йому можливості бачитись з сином і він вже три місяці не можу брати участь у вихованні сина, у спілкуванні з ним. 
Просить ухвалу суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити повністю.
У судове засідання 23 березня 2026 року належним чином повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи ОСОБА_2 та її представник не з`явилися.
Від ОСОБА_2 та її представника Федькович Г.В. надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з зайнятістю ОСОБА_4 в іншому судовому процесі.
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи апеляційним судом.
Крім того, в силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
При вищевикладених обставинах, апеляційний суд визнав неповажною причину неявки у дане судове засідання ОСОБА_2 та її представника Федькович Г.В. і на підставі ст. ст. 371- 372 ЦПК України ухвалив розглядати дану справу апеляційним судом у даному судовому засіданні за відсутністю останніх.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення апелянта – ОСОБА_1 та його представника – адвоката Галича П.О. на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задовольнити частково.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що зазначений позивачем спосіб забезпечення позову не є співмірним із заявленими позовними вимогами, а фактично є іншою вимогою, а саме встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, що є окремою позовною вимогою, з якою позивач до суду не звертається. Крім того, до заяви позивачем не долучено жодних доказів, які б підтверджували той факт, що відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватись та бачитись із сином. 
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що в провадженні Залізничного районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини. 
Між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання спільної дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.
Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Право на ефективний засіб юридичного захисту» встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18, провадження № 14-729цс19, зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.
Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Частиною третьою статті 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їхнього основного піклування.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
У статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: 1) він обізнаний з відомостями, які становлять державну таємницю, - до закінчення терміну, встановленого статтею 12 цього Закону; 3) стосовно нього у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; 4) він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; 5) він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів; 9) він перебуває під адміністративним наглядом Національної поліції - до припинення нагляду. Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.
У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному процесуальному законодавстві відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому статтями 149-150 ЦПК України, застосувати заборону виїзду за межі України як спосіб забезпечення позову.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 643/5842/16-ц.
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом заборони обмеження у праві виїзду за межі України малолітньому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без згоди та/або супроводу батька ОСОБА_1 не відповідає вимогам статті 150 ЦПК України.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду в цій частині відповідає вимогам закону і її слід залишити без змін.
Що стосується заяви про забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування з малолітнім сином, то слід вказати наступне.
Держава не повинна допускати ситуації, коли один з батьків втрачає доступ до власної дитини протягом тривалого часу за наявності судового спору між батьками щодо визначення місця проживання малолітньої дитини.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові від 26.10.2022 року у справі № 752/1253/22 Верховний Суд зазначав, що існує необхідність та важливість контакту дитини з кожним із батьків під час достатньо тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Водночас доцільно надати можливість безперешкодного спілкування та побачень матері з дитиною, участі у її вихованні, недопущення розриву сталого психологічного зв`язку протягом певного проміжку часу.
У таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з матір`ю.
У справі № 203/3174/22 (постанова від 17.04.2023 року) Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і зобов`язання батька передавати малолітнього сина матері для особистого спілкування без обмеження місць перебування, без присутності батька у визначений час, а також зобов`язання батька надати необмежене спілкування матері із сином особисто, у вільний час дитини, засобами телефонного, електронного та іншого способу зв`язку.
Верховним Судом у постанові від 15.11.2023 року у справі № 467/403/22 наголошено, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.
Крім того, Верховний Суд неодноразово наголошував, що зустрічі та спілкування одного з батьків з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову щодо фізичної опіки над дитиною, враховуючи, що спір виник із сімейних правовідносин (постанови Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 127/31828/19, від 22.06.2022 року у справі № 757/33742/19-ц, від 24.02.2022 року у справі № 361/8355/21, від 31.08.2022 року у справі № 545/3933/21, від 26.10.2022 року у справі № 752/1253/22, від 15.11.2023 рок у справі № 467/403/22, від 05.12.2023 року у справі № 490/2077/23).
Таким чином, вжиття заходів забезпечення позову шляхом визначення часу спілкування дитини з батьком не суперечить принципу співмірності із позовними вимогами, а також відповідає якнайкращим інтересам дитини.
Вжиття заходів забезпечення позову у спорах щодо фізичної опіки над дітьми спрямоване на недопущення чи припинення дій одного з батьків, які порушують права іншого на участь у вихованні дитини, контакт з нею. Відчуження одного з батьків можна охарактеризувати як форму психологічного насильства, яке проявляється у необґрунтованому звинуваченні у застосуванні по відношенню до дитини насильства іншим з батьків або звинуваченні у жорстокій та насильницькій поведінці по відношенню до одного з батьків, переконанні дитини у тому, що контакт з іншим з батьків є несприятливим для неї, нав`язуванні дитині відчуття, що вона знаходиться в небезпеці під час контакту з одним з батьків, необґрунтованих звинуваченнях на адресу бабусі й дідуся, інших членів сім`ї, зміна місця проживання без попереднього обговорення тощо.
Підстави забезпечення позову є суб`єктивними та враховуються судом залежно від конкретного випадку, однак будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та забезпеченням якнайкращих інтересів дитини.
Батьківські повноваження належать обом батькам однаковою мірою. Дитина, як правило, однаково любить обох батьків та потребує турботи та підтримки кожного з них.
У даному випадку, між сторонами справи існує спір щодо спільної участі батьків у вихованні їх малолітньої дитини, та визначення місця її проживання.
З метою недопущення розриву психологічного зв`язку між батьком і сином з плином часу, забезпечення належного контакту малолітньої дитини з кожним з батьків під час достатньо тривалого судового процесу щодо фізичної опіки над дітьми, та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини (встановлення фізичної опіки над дитиною), колегія суддів доходить висновку про забезпечення позову шляхом надання батьку можливості спілкування та побачень з сином, та участі у його вихованні.
Застосування судом відповідного заходу забезпечення позову не порушить прав відповідача, оскільки забезпечення позову є процесуальною дією тимчасового характеру і не є вирішення позову по суті спору.
За таких обставин, врахувавши інтереси дитини, її вік, колегія суддів вважає, що зустрічі батька з малолітньою дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитиною з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити право малолітньої дитини від зустрічей з батьком.
Отже, заява про забезпечення позову є частково обґрунтованою, оскільки задоволення цієї заяви не вирішить спір по суті, а лише забезпечить збереження відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком, незважаючи на тривалість розгляду справи.
Враховуючи потреби дитини, пов`язані з її віком, режим дня дитини, її емоційний стан, колегія судді вважає, що є підстави для забезпечення позову шляхом встановлення графіку побачень дитини з батьком з 14 год. 00 хв. кожної першої суботи до 18 год. 00 хв. кожної першої суботи; з 14 год. 00 хв. кожної другої неділі до 18 год. 00 хв. кожної другої неділі; ??з 14 год. 00 хв. кожної третьої суботи до 18 год. 00 хв. кожної третьої суботи; ??з 14 год. 00 хв. кожної четвертої неділі до 18 хв. 00 хв. кожної четвертої неділі, – за місцем проживання дитини АДРЕСА_2 в присутності матері.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 11 грудня 2025 року – скасувати та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа – Служба у справах дітей Залізничного району про визначення місця проживання дитини – задовольнити частково.
Встановити графік побачень дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. кожної першої суботи; з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. кожної другої неділі; ??з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. кожної третьої суботи; ??з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. кожної четвертої неділі, – за місцем проживання дитини АДРЕСА_2 в присутності матері.
В задоволенні інших вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 01.04.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.