Справа № 946/7131/22 
Провадження № 2/946/566/26  

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області
в складі: головуючого судді – Присакар О.Я.,
за участю: секретаря судового засідання – Воронової В.Є., 
позивача – ОСОБА_1 , 
відповідача – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про усунення від права на спадкування, - 

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , спадкоємцями після її смерті є син- ОСОБА_1 та донька- ОСОБА_2 . До складу спадкового майна входить 2/3 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому ОСОБА_3 усю належну їй частку у житловому будинку заповіла позивачу. Позивач, разом з покійною матір`ю, усе своє життя проживав у житловому будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . З моменту виявлення хвороби Паркінсона, ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані, оскільки втратила можливість самостійно пересуватися і потребувала постійного стороннього догляду і допомоги. Позивач разом зі своєю дружиною доглядали за ОСОБА_3 , готували їжу, прали білизну, возили на прогулянки, неодноразово купували ліки, робили ремонт будинку, здійснили газифікацію будинку, тобто створювали комфортні умови для життя. При зверненні позивача до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання ОСОБА_3 , відповідач ухилилася від надання допомоги, мотивуючи тим, що позивач отримає спадок після смерті матері, тому він повинен дбати про неї, а відповідач не буде претендувати на спадщину, про що свідчити письмова заява відповідача від 14.11.2021 року. Відповідач щотижнево навіщала матір, однак, тягар утримання ОСОБА_3 був повністю покладений на позивача, який був запевнений відповідачем, що після смерті матері вона не буде претендувати на спадщину. До самої смерті матері позивач неухильно виконував обов`язок утримання та догляду, а після смерті здійснив поховання. Не зважаючи на ухилення від надання допомоги, відповідач звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Позивач вважає, що відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, яка через похилий вік тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані, тому відповідач має бути усунений від прав на спадкування після смерті матері.
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, також пояснив, що мати за 3-5 місяців до смерті стала лежачою, ОСОБА_2 приходила до матері один раз на тиждень або один раз на кілька тижнів, переважно за матір`ю доглядала дружина та донька позивача, оскільки він працював з 8 год. до 17 год. 
В судовому засіданні відповідач заперечувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні, надала відзив на позов від 29.08.2023 року (т.1., а.с. 101) у якому зазначила, що твердження позивача, що вона ухилялась від виконання обов`язків утримання спадкодавця є безпідставними, оскільки вона щотижнево навідувала свою матір, стежила за станом її здоров`я, зверталась до лікарів з метою призначення відповідного лікування, купувала ліки, виконувала медичні маніпуляції, обробляла пролежні, проводила гігієнічні процедури, купувала на готувала їжу, прала білизну, прибирала у кімнаті. Позивач та його дружина були проти її відвідувань матері та намагалися не допустити відповідача до матері. Позивач побудував будинок навпроти батьківської хати, в якій так і не переїхав, ремонт в будинку він робив для своєї сім`ї, а не для матері. До того ж достеменно не відомо, в який будинок були встановлені вікна, на купівлю яких він посилається. В своєму будинку мати похилого віку була змушена готувати собі їжу в неопалювальній літній кухні, користуванням кухні у будинку вона була позбавлена донькою та дружиною позивача. Поки матір мала змогу пересуватися та працювала міська лазня, вона проводила гігієнічні процедури в лазні та будинку відповідача, оскільки користування ванною кімнатою у своєму будинку вона була позбавлена позивачем та його родиною. Незважаючи на все вищезазначене, мати хотіла проживати в своєму будинку, який вони з чоловіком побудували. Позивач 14.11.2021 року змусив відповідача написати заяву про відмову від спадщини, оскільки разом з дружиною вчинили сварку і не допускали її до матері, закривали хвіртку на ключ, тому вона була змушена перелазити через паркан щоб потрапити до матері. Крім цього, вона передавала позивачу грошові кошти на поховання матері, ще за життя матері, в подальшому саме вона замовила надгробний пам`ятник на її могилу. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 пояснила, що вона є дружиною позивача, відповідач не доглядала за матір`ю, приходила один раз на тиждень, стригла їй нігті та розчісувала її, один раз прала ковдри. Лікаря для  ОСОБА_3 постійно викликала її донька, ліки купували тільки вони. Свідок купала ОСОБА_3 , коли у неї погіршився стан здоров`я. За 7-8 місяців до смерті ОСОБА_3 стала лежачою і вони готували їй їжу, купували ліки, памперси. Чоловік постійно відпрошувався з роботи, щоб піднімати та перевертати ОСОБА_3 .
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснила, що вона разом працювала з позивачем, ОСОБА_1 неодноразово відпрошувався з роботи для догляду за матір`ю. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є донькою позивача, все життя вони проживали з  ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 приходила один раз на тиждень або один раз на кілька тижнів до ОСОБА_3 іноді приносила їжу, могла перевдягнути її, поміняти білизну. ОСОБА_3 стала лежачою за 2-3 місяці до смерті. ОСОБА_2 пропонувала звільнити зал у будинку і тоді б вона переїхала і доглядала би за ОСОБА_3 . 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона навчалась разом з відповідачем, їй відомо, що  ОСОБА_2 прала речі ОСОБА_3 , водила її до лікарні. ОСОБА_3 самостійно пересувалась ще у 2021 році.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що вона є подругою відповідача,  ОСОБА_2 2-3 рази на тиждень їздила до матері на АДРЕСА_1 , возила матері їсти, прала її речі, мила. Іноді навіть ОСОБА_2 не пускали до будинку.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила, що вона є сусідкою відповідача,  ОСОБА_2 приходила до матері через день, потім 2 рази на тиждень, а за 6 місяців до смерті ходила кожен день, купувала для матері продукти, готувала їжу, забирала білизну для прання, обробляла рани, робила ін`єкції. ОСОБА_3 стала лежачою приблизно за рік до смерті.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив, що знав  ОСОБА_3 багато років, але 15 років її не бачив. Він дізнався про смерть ОСОБА_3 тільки у 2023 році. Коли він бував у гостях у ОСОБА_3 то не бачив там ОСОБА_2 , але ОСОБА_3 казала, що ОСОБА_2 іноді приходить. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила, що вона разом працювала з позивачем, знає з його слів, що він постійно купував для матері ліки, продукти.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_12 пояснила, що вона є сусідкою,  ОСОБА_2 їздила до матері через кожні 2-3 дні, вона брала прати речі матері, білизну, купляла ліки, робила ін`єкції. Знає що мати відповідача була лежачою. 
В зв`язку з тим, що клопотання про допит свідка ОСОБА_13 не було заявлено у підготовчому судовому засіданні, суд відмовив у допиті цього свідка.
Вислухавши позивача, відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України – кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України – здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України – кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно до ст. 1216 ЦК України – спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15.03.2022 року Ізмаїльським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1., а.с. 4).
Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 2/3 частки житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та 2/3 частки земельної ділянки за цією ж адресою, яка належала ОСОБА_3 на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2004 року (т.1, а.с. 11-12).
Також на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.01.2004 року ОСОБА_1 належить 1/6 частка та ОСОБА_2 належить 1/6 частка житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та по 1/6 частки земельної ділянки за цією ж адресою.
11.06.2012 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Гончаровою О.С. був посвідчений заповіт ОСОБА_3 , яким вона належну їй частку житлового будинку з надвірними спорудами та приналежну земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заповіла ОСОБА_1 (т.1., а.с. 5).
Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_3 , заява надійшла до нотаріуса 01.09.2022 року (т.1., а.с. 58).
З будинкової книги за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, щоОСОБА_1 та ОСОБА_3 були зареєстровані за цією адресою (т.1., а.с. 78), крім цього ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , заява надійшла до нотаріуса 07.09.2022 року (т.1., а.с. 58).
Таким чином, позивач та відповідач вчасно прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 .
Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).
З свідоцтва про народження ОСОБА_1 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що його батьком є ОСОБА_14 , а матір`ю - ОСОБА_3 (т.1., а.с. 76).
З свідоцтва про народження ОСОБА_15 , народженої ІНФОРМАЦІЯ_4 вбачається, що її батьком є ОСОБА_14 , а матір`ю - ОСОБА_3 (т.1., а.с. 63).
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00037841620 від 15.12.2022 року вбачається, що 16.09.1978 року ОСОБА_15  уклала шлюб з ОСОБА_16 (прізвище після реєстрації шлюбу – ОСОБА_17 ) (т.1., а.с. 81).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 , серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 з 28.05.2014 року призначена пенсія за віком. 
Таким чином, на день смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 була повнолітньою непрацездатною донькою спадкодавцяі тому має право на обов`язкову частку,незалежно від змісту заповіту.
У частині п`ятій статті 1224 ЦК України зазначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Частинами першою та другою статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.
Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.
Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року в справі № 337/6000/15-ц, від 4 липня 2018 року в справі № 404/2163/16-ц, від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.
Безпорадним необхідно розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від: 14 листопада 2018 року в справі № 712/4709/15-ц, від 04 березня 2019 року в справі № 321/1573/17-ц, від 17 липня 2019 року в справі № 676/5086/15-ц,від 29 червня 2021 року в справі № 750/9209/20-ц.
Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
Крім того, при розгляді такої справи суду належить з`ясовувати, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.
Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.
Позбавлення особи права на спадкування - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.
Матеріали справи не містять медичної документації на підтвердження безпорадного стану спадкодавця зумовленого тяжкою хворобою, коли він не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
Суд зазначає, що наявні в матеріалах справи медичні документи (т.1.а.с. 117- 121) вказують лише про наявність хвороб у спадкодавця. 
Тобто спростовується твердження позивача, що з моменту виявлення хвороби Паркінсона, ОСОБА_3 перебувала у безпорадному стані.
Обставина, що спадкодавець була лежачою і тому перебувала у безпорадному стані, за певний період до смерті, підтверджується показом свідка ОСОБА_4 яка пояснила, що за 7-8 місяців до смерті ОСОБА_3 стала лежачою, показом свідка ОСОБА_6 яка пояснила, що  ОСОБА_3 стала лежачою за 2-3 місяці до смерті, показом свідка ОСОБА_9 яка пояснила, що  ОСОБА_3 стала лежачою приблизно за рік до смерті. При цьому позивач у судовому засіданні пояснював, що ОСОБА_3 стала лежачою за 3-5 місяців до смерті. Крім цього, відповідач в судовому засіданні не спростовувала ту обставину, що ОСОБА_3 стала лежачою за певний період до смерті.
З показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_11 та досліджених фотокарток вбачається, що позивач та члени його сім`ї опікувалися спадкодавцем на надавали йому допомогу.
З показів свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 вбачається, що  ОСОБА_2 також надавала ОСОБА_3 певну допомогу. При цьому свідок ОСОБА_9 пояснила, що  ОСОБА_2 приходила до матері через день, потім 2 рази на тиждень, а за 6 місяців до смерті ходила кожен день, купувала для матері продукти, готувала їжу, забирала білизну для прання, обробляла рани, робила ін`єкції. 
Таким чином, спростовується твердження позивача, що відповідач ухилялась від надання допомоги спадкодавцю. 
Суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_18 (т.1., а.с. 229), справжність підпису якої було посвідчено 08.05.2025 року приватним нотаріусом Ізмаїльським районним нотаріальним округом Одеської області Гіренко М.М., оскільки такого порядку надання показань свідків цивільно-процесуальним законодавством України не передбачено.
Зокрема, ст.ст. 90-93 ЦПК України встановлює спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає виклик свідків у судове засідання з наданням права задати питання свідкам усім учасникам справи.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 69 ЦПК України свідок зобов`язаний з`явитися до суду за його викликом у визначений час і дати правдиві показання про відомі йому обставини. За відсутності заперечень учасників справи свідок може брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Суд може дозволити свідку брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції незалежно від заперечень учасників справи, якщо свідок не може з`явитися до суду через хворобу, похилий вік, інвалідність або з інших поважних причин.
У разі неможливості прибуття до суду та участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції за викликом суду свідок зобов`язаний завчасно повідомити про це суд.
Таким чином, надання показів свідків, шляхом посвідчення їх показань нотаріусом, не сприяє всебічному забезпеченню права учасників справи на задання питань свідкам стосовно обставин справи.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.05.2020 року (справа № 200/17947/16-ц).
Згідно ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Суд не приймає до уваги заяву ОСОБА_2 від 14.11.2021 року, якою вона відмовилась від спадщини та не претендувала на спадщину у вигляді будинку по АДРЕСА_1 (т.1., а.с. 15), оскільки така заява була складена до відкриття спадщини, а протягом шести місяців з часу відкриття спадщини ОСОБА_2 не подавала нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини.
Таким чином, позивач не надав переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження того, що за життя ОСОБА_3 зверталась до відповідача з проханням про допомогу, догляд та утримання. Крім того, позивач не надав переконливих та об`єктивних доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, а саме доказів, які б підтверджували його винну поведінку, яка б свідчила, що спадкодавець дійсно потребував додаткової постійної допомоги саме від відповідача у зв`язку з безпорадним станом, звертався за допомогою до відповідача, а останні відмовив у наданні такої допомоги.
Отже, відповідач не вчинив умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.
Суд вважає, що позивач не довів належними, допустимими та безспірними доказами, що є його процесуальним обов`язком на підставі статей 12, 81 ЦПК України, одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, які б давали підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення відповідача, який має право на обовязкову частку, від права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .
За таких обставин, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України,ст. ст. 16, 316, 328, 392, 1216, 1217, 1220, 1222, 1224, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, суд, -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ), про встановлення факту ухилення ОСОБА_2 від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані та усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.
Повний текст рішення складено та підписано 24.02.2026 року.

Суддя: 	О.Я.Присакар