КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
19 березня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/3476/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі відповідача ОСОБА_1 та в її інтересах адвоката Яцків О. Р.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду міста Києва у складі судді Хромової О. О.
від 12 грудня 2024 року
у цивільній справі № 755/12650/24 Дніпровського районного суду міста Києва
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго»
до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_1 , ОСОБА_4 
про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
В липні 2024 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») звернулося в суд із вказаним позовом, в якому просило стягнути у солідарному порядку з відповідачів заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 472,40 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 37 630,26 грн, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 21 907 грн 18 коп. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 83 923 грн 12 коп., заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 01.05.2024 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 968 грн 86 коп. та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 52 044 грн 04 коп., заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії - 931 грн 98 коп., заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води - 460 грн 50 коп., заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення - 75 грн 32 коп., заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з постачання гарячої води - 0,00 грн, а також витрати пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 43 грн та судовий збір в розмірі 3 456 грн 20 коп.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги централізованого опалення/постачання теплової енергії та/або постачання гарячої води у розмірі 230 413,66 грн (двісті тридцять тисяч чотириста тринадцять гривень 66 копійок), з яких:
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 472,40 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 37 630,26 грн, що разом становить 53 102,66 грн (п`ятдесят три тисячі сто дві гривні 66 копійок);
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 по 31.10.2021 послуги з централізованого опалення у розмірі 21 907,18 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 83 923,12 грн, що разом становить 105 830,30 грн (сто п`ять тисяч вісімсот тридцять гривень 30 копійок);
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 по 30.04.2024 послуги з постачання теплової енергії у розмірі 17 968,86 грн та з централізованого постачання гарячої води у розмірі 52 044,04 грн, що разом становить 70 012,90 грн (сімдесят тисяч дванадцять гривень 90 копійок);
- заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання теплової енергії у розмірі 931,98 грн (дев`ятсот тридцять одна гривня 98 копійок);
- заборгованість по оплаті за абонентське обслуговування за постачання гарячої води у розмірі 460,50 грн (чотириста шістдесят гривень 50 копійок);
- заборгованість по внескам за обслуговування вузлів комерційного обліку послуги з централізованого опалення у розмірі 75,32 грн (сімдесят п`ять гривень 32 копійки).
Вирішено питання судових витрат. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за спожиті послуги центрального опалення/постачання теплової енергії та/або постачання гарячої води у розмірі 230 413 грн 66 коп. та в цій частині ухвалити нове рішення яким відмовити Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» у стягненні заборгованості за вказані послуги у зазначеній сумі з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Також просила скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 судового збору. Зазначає, що з 1999 року вона фактично та постійно проживає за іншою адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується актом про проживання, свідоцтвом про право на спадщину та квитанціями про оплату комунальних послуг за цією адресою. Звертає увагу на те, що не має жодного відношення до квартири за адресою: АДРЕСА_2 , не є її власником чи співвласником, не підписувала договорів на обслуговування та не користується послугами позивача за цією адресою. Стверджує, що в матеріалах справи міститься відповідь БТІ від 22.08.2024 №062/14-8487, згідно з якою право власності на спірну квартиру взагалі не зареєстроване, а отже, суд безпідставно застосував до неї положення ст. 360 ЦК України щодо обов`язків співвласника. Вказує на невідповідність висновків суду щодо Відповідача 4, ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, проте суд ухвалив рішення про стягнення боргу з померлої особи. Наголошує на процесуальному порушенні щодо її повідомлення, оскільки судові повістки поверталися з відміткою «адресат відсутній», а суд не перевірив її реальне місце проживання. Апелянт зауважує, що позивач не надав суду інформацію про смерть одного з відповідачів та про фактичне непроживання іншого, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Посилається на порушення норм матеріального права, зокрема неправильне тлумачення ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та ст. 360 ЦК України, оскільки вона не є ані споживачем, ані власником майна. Підкреслює, що не мала можливості надати докази в суді першої інстанції через неналежне повідомлення про розгляд справи. Просить скасувати рішення в частині стягнення з неї та померлого ОСОБА_4 солідарного боргу в сумі 230 413,66 грн та судового збору по 864,05 грн з кожного.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу інші учасники справи не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 та в її інтересах адвокат Яцків О. Р. підтримали апеляційну скаргу із викладених у ній підстав та доводів.
Позивач після перерви у засіданні 05.02.2026 двічі не з`явився, вимоги протокольної ухвали суду про надання скорегованого розрахунку не виконав. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення відповідача та її представника, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з управління багатоквартирним будинком, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення та поводження з побутовими відходами, а також відносини, що виникають у процесі надання послуг з постачання та розподілу електричної енергії і природного газу споживачам у житлових, садибних, садових, дачних будинках врегульвані Законом України «Про житлово-комунальні послуги», від 09.11.2017 № 2189-VIII, що введено в дію 01.05.2019, відповідно до ст. 1 якого, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що комунальною послугою є, зокрема, постачання теплової енергії. 
Порядок надання послуг з централізованого опалення було регламентовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 №630, яка втратила чинність 04.02.2022, а послуг з постачання теплової енергії - Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 р. №830.
Звертаючись із позовом, позивач вказував, що є виконавцем послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.
Судом встановлено, що розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу міста Києва від 27.09.2001, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майно комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго».
На виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085).
За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 надання послуг з центрального опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
Також судом встановлено, що згідно з інформацією з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
З інформації з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру від 22 липня 2024 року № 700645, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно з інформацією з Електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Отже, відповідачі в розумінні Закону України «Про житлово - комунальні послуги» є споживачами комунальних послуг, які надаються позивачем, без укладеного з позивачем договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив із того, що надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за спірною адресою здійснюється позивачем на підставі договору приєднання, умови якого були офіційно опубліковані. Встановивши, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а відповідачі зареєстровані за цією адресою, суд дійшов висновку про наявність у них статусу споживачів комунальних послуг. Суд керувався положеннями ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», згідно з якими відсутність письмового договору не звільняє споживача від обов`язку оплати фактично отриманих послуг. Також суд послався на ст. 360 ЦК України та позицію Верховного Суду, зазначивши, що кожен співвласник (або особа, яка зареєстрована у житлі) несе відповідальність за витрати на утримання майна. Суд врахував, що відповідачі не надали доказів ненадання послуг або їх надання іншою особою, а також не зверталися із заявами про непроживання за вказаною адресою. Таким чином, встановивши факт наявності солідарної заборгованості, суд визнав вимоги про стягнення основного боргу та судового збору обґрунтованими.
Відповідно до вимог статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Із висновками суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову щодо усіх відповідачів, колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Частиною першою статті 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, а також запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків (пункти 4, 5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою КМУ від 7 лютого 2022 року № 265, витяг із реєстру територіальної громади є офіційним документом, що формується за встановленою формою (Додаток 13 до Порядку) та обов`язково містить відомості не лише про особу, а й про дату реєстрації її місця проживання, а також відомості про зняття з реєстрації (із зазначенням дати та підстави).
Натомість, наданий позивачем документ (а.с 30, т. 1) є лише переліком прізвищ та дат народження шести осіб, що не дає змоги встановити період їхньої реєстрації за адресою : АДРЕСА_2 та підтвердження реєстрації на дату звернення із позовом.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , поданим апелянтом із апеляційною скаргою.
З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву КП «Київтеплоенерго» пред`явлено до суду у 2024 році, тобто до особи, яка на момент відкриття провадження не мала цивільної правоздатності. Згідно зі статтею 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Вимоги статей 46, 47 ЦПК України визначають, що стороною у справі може бути лише особа, яка має цивільну процесуальну правоздатність. Оскільки процесуальне правонаступництво у разі смерті фізичної особи згідно зі статтею 55 ЦПК України допускається виключно у разі, якщо смерть настала після відкриття провадження у справі, правові підстави для залучення правонаступників відсутні. 
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, до якої пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва. Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо встановить обставини, які є підставою для відмови у відкритті провадження відповідно до пункту 6 частини 1 статті 186 цього Кодексу. 
Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_4 підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.
Встановлення обставин щодо смерті особи, яку позивач безпідставно включив до солідарного розрахунку заборгованості протягом усього спірного періоду, безпосередньо впливає на обґрунтованість нарахувань щодо апелянта ОСОБА_1 .
Аналізуючи доводи ОСОБА_1 про відсутність обов`язку з оплати послуг через непроживання, колегія суддів зазначає, що згідно з частиною 3 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та статями 64, 162 Житлового кодексу України дієздатні особи, які зареєстровані у житлі споживача, несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати послуг. Відповідно до пункту 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (постанова КМУ № 265) особа здійснює реєстрацію місця проживання за однією адресою за власним вибором, і саме за цією адресою з нею ведеться офіційне листування. 
Апелянтка, зберігаючи реєстрацію за спірною адресою та не повідомивши позивача про свою відсутність у порядку пункту 29 Правил № 630 (або п. 48 Правил № 1182), добровільно прийняла на себе правові ризики, пов`язані з таким статусом.
Разом з тим обов`язок споживача оплатити послуги кореспондує з обов`язком виконавця надати обґрунтований розрахунок, що базується на належних первинних документах. 
Аналіз наданого позивачем розрахунку заборгованості дає підстави для висновку про його недостовірність та суперечливість. 
Колегія суддів зауважує, що позивачем порушено вимоги статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», оскільки наданий розрахунок не є первинним документом, не містить підписів відповідальних осіб та не є витягом із регістрів аналітичного обліку (картки особового рахунку чи оборотно-сальдової відомості), які б дозволили перевірити щомісячні нарахування.
Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості містить логічні суперечності щодо суб`єктного складу споживачів. Позивач здійснював нарахування боргу, виходячи зі сталої кількості - 5 осіб протягом усього спірного періоду, що не відповідає наданому ним же переліку осіб, зареєстрованих за вказаною адресою, у якому зазначено 6 осіб. 
Колегія суддів зауважує, що враховуючи встановлений факт смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , нарахування послуг на цю особу мало бути припинено з моменту припинення її цивільної правоздатності. Водночас, дитина - ОСОБА_5 народилася лише 02.12.2021, а отже, її реєстрація та виникнення статусу споживача за законом не могли мати місця раніше цієї дати. Таким чином, у період з жовтня 2019 року (після смерті ОСОБА_4 ) до грудня 2021 року (до народження ОСОБА_5 ) кількість зареєстрованих осіб, за умови незмінності іншого складу мешканців, мала становити не більше 4 осіб. Проте позивач, ігноруючи реальні зміни у складі мешканців, проводив нарахування на 5 осіб протягом усього часу, що свідчить про довільне формування показників розрахунку без урахування фактичних обставин. 
За умови відсутності у квартирі лічильника гарячої води нарахування згідно з Методикою № 315 мають здійснюватися за фіксованими нормами на кількість осіб. Однак у розрахунку позивача обсяги послуг щомісяця хаотично змінюються при сталій кількості мешканців (5), що за відсутності приладів обліку є технічно та юридично неможливим і підтверджує відсутність зв`язку розрахунку з реальними обліковими даними підприємства.
Оскільки позивач не надав належних первинних документів, які б дозволили суду перевірити правильність нарахувань після виключення померлої особи та ідентифікації реальних споживачів, колегія суддів доходить висновку про недоведеність позивачем розміру позовних вимог.
Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що згідно зі статтею 376 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з ухваленням нового судового рішення про закриттям провадження в частині вимог до ОСОБА_4 та відмову у задоволенні позову до ОСОБА_1 .
Розподіл судових витрат здійснюється судом за правилами статті 141 ЦПК України та статті 7 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до частини 2 статті 255 ЦПК України у зв`язку із закриттям провадження щодо померлої особи, ОСОБА_1 повертається частина сплаченого збору в сумі 2 592,15 грн. Частина збору за задоволену скаргу щодо самої ОСОБА_1 у сумі 2 592,15 грн підлягає стягненню з позивача на її користь. 
Питання про повернення надміру сплаченого судового збору у сумі 3 899,70 грн згідно зі статтею 7 Закону «Про судовий збір» вирішується судом за окремою заявою особи.
Керуючись ст. ст. 255, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2024 року в частині позовних вимог та розподілу судових витрат до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - скасувати. 
Провадження у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - закрити.
В частині позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 - ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ЄДРПОУ 40538421) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 592 грн 15 коп. 
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з державного бюджету судовий збір у сумі 2 592 гривні 15 копійок, сплачений за апеляційний перегляд рішення в частині вимог до ОСОБА_4 .
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 20 березня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов