ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 757/27949/15-ц
провадження № 61-7131св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Сердюка В. В., Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач за первісним позовом - Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (третя особа за позовом Національного банку України та об`єднаним позовом ОСОБА_1 ),
відповідачі за первісним позовом та позовом третьої особи із самостійними вимогами щодо предмета спору (Національного банку України): ОСОБА_1 (позивач за об`єднаним позовом), Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (відповідач за об`єднаним позовом),
треті особи за первісним позовом: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (третя особи за об`єднаним позовом ОСОБА_1 ), Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінгруп Фактор», Національний банк України (третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, та третя особа за об`єднаним позовом ОСОБА_1 ),
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування», в інтересах якого діє адвокат Малярчук Юрій Богданович, на рішення Печерського районного суду м. Києва, у складі судді Новака Р. В., від 05 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Шкоріної О. І., Поливач Л. Д., Стрижеуса А. М., від 19 березня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укргазвидобування» (далі - ПАТ «Укргазвидобування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), в якому просило визнати недійсним договір поруки № П30019775-10 від 28 листопада 2014 року, укладений між ОСОБА_1 і ПАТ «Дельта Банк» (справа № 757/27949/15-ц).
2. Позов обґрунтовано тим, що 30 вересня 2013 року між ПАТ «Укргазвидобування» (позичальник) і ПАТ «Дельта Банк» (кредитор) був укладений договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1, за умовами якого кредитор зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання. Надання кредиту передбачено окремими частинами з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000 грн зі сплатою за користування кредитом 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2014 року.
3. З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 укладено договір поруки, відповідно до умов якого загальний обсяг відповідальності поручителя за цим договором не може перевищувати 13 500 000 грн, або еквівалент цієї суми в гривні за курсом НБУ станом на дату виконання поручителем зобов`язання позичальника за договором кредиту.
4. У зв`язку з невиконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором, 19 лютого 2015 року ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору поруки було здійснено списання з депозитного рахунку поручителя, який відкрито в ПАТ «Дельта Банк», грошових коштів у сумі що є еквівалентом 13 500 000 грн.
5. Позивач вважає, що договір поруки підлягає визнанню недійсним з огляду на те, що кредитним договором визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою (іпотекою), а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу закону, зокрема 
частини першої статті 548 ЦК України.
6. У березні 2017 року Національний банк України (далі - НБУ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «Дельта Банк», в якому просив визнати недійсним договір поруки від 28 листопада 2014 року, укладений між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 .
7. Позов обґрунтовано тим, що в порушення вимог Закону України «Про заставу», статей 574, 576, 587 ЦК України та умов договору застави майнових прав, який був укладений 08 листопада 2013 року між НБУ та ПАТ «Дельта Банк», останній фактично відчужив майнові права, які перебували у заставі НБУ, за договором кредитної лінії ПАТ «Укргазвидобування», без згоди заставодержателя.
8. Крім того, укладанням спірного договору поруки без погодження з НБУ, як заставодержателем, фактично було внесено зміни до договору кредитної лінії, умовами якого (пункт 1.3 договору) було визначено вичерпний перелік забезпечувальних зобов`язань, до яких спірний договір не входив.
9. Іншою підставою визнання договору поруки недійсним НБУ зазначає те, що оскільки ПАТ «Дельта Банк» не мав права укладати договір поруки без погодження з куратором банку, такий договір слід вважати укладеним з порушенням господарської компетенції ПАТ «Дельта Банк», що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України дає підстави визнати його недійсним.
10. Крім того, ПАТ «Дельта Банк», уклавши спірний договір поруки та прийнявши погашення заборгованості за кредитним договором з рахунку ОСОБА_1 , надав одному з кредиторів банку переваги (у вигляді передачі йому прав вимоги до ПАТ «Укргазвидобування»), прямо не встановлені для цього законодавством чи внутрішніми документами банку, що зазначено у пункті 7 частини третьої статті 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» як ознака нікчемності правочину.
11. У вересні 2017 року ПАТ «Укргазвидобування»звернулося до суду з заявою про зміну підстав позову. У цій заяві додатковою підставою позову зазначило про те, що договір поруки від 28 листопада 2014 року № П30019775-10 був укладений «заднім числом» з метою завдання негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування», шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ОСОБА_1 . Крім того, сторонами при укладені договору поруки не дотримані загальні засади цивільного законодавства щодо забезпечення виконання зобов`язання, оскільки забезпечення уже простроченого зобов`язання суперечить самій природі такого правочину.
12. У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ПАТ «Дельта Банк», в якому просила визнати припиненою поруку за договором поруки від 28 листопада 2014 року (справа № 757/5182/17-ц).
13. Позов обґрунтовано тим, що оскільки ОСОБА_1 повністю виконано зобов`язання за договором поруки, умовами якого встановлений строк поруки (31 березня 2015 року), порука є припиненою на підставі частин першої, четвертої статті 559 ЦК України, пункту 6.4 договору поруки.
14. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 березня 2018 року цивільні справи № 757/51812/17-ц та № 757/27949/15-цоб`єднано в одне провадження, із присвоєнням об`єднаній справі номеру 757/27949/15-ц.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
15. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазвидобування», НБУ та 
ОСОБА_1 відмовлено.
16. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ «Укргазвидобування», суд першої інстанції виходив з відсутності підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України, для визнання оспорюваного договору недійсним.
17. Щодо позовних вимог НБУ, суд вказав, що укладення договору поруки не порушує законних прав та інтересів НБУ як заставодержателя. Відсутність порушення оспорюваним договором прав та інтересів особи, яка не є його стороною, є підставою для відмови в позові про визнання договору недійсним.
18. Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції зауважив, що зобов`язання за договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року не виконано належним чином. ОСОБА_1 не вносила кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, а приймати інше виконання банк не мав права з огляду на обмеження регулятора. При цьому раніше списані кошти ПАТ «Дельта Банк» повернуло ОСОБА_1 . Відповідно відсутні підстави вважати поруку припиненою.
Короткий зміст постанови апеляційного суду
19. Постановою Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року апеляційну скаргу ПАТ «Укргазвидобування» залишено без задоволення, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укргазвидобування» залишено без змін.
20. Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції про відсутність, передбачених статями 203, 215 ЦК України, підстав для визнання договору поруки недійсним.
21. При цьому апеляційний суд зауважив, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов`язанні на укладення кредитором з іншою особою договору поруки на забезпечення виконання зобов`язань позичальника. Умовами договору кредитної лінії визначено кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом 31 грудня 2014 року, тоді як договір поруки був укладений 28 листопада 2014 року.
22. Також колегія суддів врахувала ухвалу Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року у справі № 826/18862/15.
23. Доводи представника позивача про те, що оспорюваний договір поруки був укладений 19-20 лютого 2015 року, тобто після прострочення ПАТ «Укргазвидобування» виконання основного зобов`язання, суд вважав безпідставними, оскільки ці обставини належними та допустимими доказами не підтверджені. Саме по собі внесення до автоматизованої системи Б2 ПАТ «Дельта Банк» відомостей про укладання договорів поруки 19-20 лютого 
2015 року не дає підстав вважати, що оспорюваний договір поруки був укладений не 28 листопада 2014 року, а в інший день.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
24. У касаційній скарзі АТ «Укргазвидобування», в інтересах якого діє адвокат Малярчук Ю. Б., просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду 
від 19 березня 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову АТ «Укргазвидобування».
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
25. 04 червня 2025 року АТ «Укргазвидобування», в інтересах якого діє адвокат Малярчук Ю. Б., подало касаційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 05 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року.
26. Ухвалою Верховного Суду від 23 червня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ «Укргазвидобування», витребувано із суду першої інстанції матеріали справи № 757/27949/15, які у вересні 2025 року надійшли до Верховного Суду.
27. Ухвалою Верховного Суду від 02 квітня 2026 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
28. Підставою касаційного оскарження судових рішень АТ «Укргазвидобування» зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 910/10917/16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
29. Крім того, вказує на порушення судами норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 4 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскаржених судових рішень (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
30. Стверджує, що у зв`язку з тим, що оспорюваний договір поруки суперечить статтям 553, 554 ЦК України (забезпечення вже простроченого зобов`язання), такий правочин відповідно до статей 203, 215 ЦК України є недійсним та в силу статті 216 ЦК України не створює правових наслідків.
31. Зауважує, що судами помилково вказано, що чинним законодавством не передбачено обов`язкового визначення основним зобов`язанням видів забезпечення його виконання і те, що договір поруки може укладатись без згоди боржника, оскільки позовні вимоги не обґрунтовувались цими обставинами.
32. Натомість, судами не враховано, що договір поруки був укладений після порушення боржником зобов`язання, яке забезпечено договором поруки, що суперечить правовій природі поруки. Порука, як вид забезпечення, може забезпечувати зобов`язання, яке має бути виконане боржником у майбутньому. Тобто, якщо поручитель поручається за виконання боржником його обов`язку, то це означає, що повинна існувати можливість того, що боржником його обов`язок буде виконаний.
33. Стверджує, що відповідно до довідки АТ «Дельта банк» з інформаційної системи Б-2 спірний договір поруки від 28 листопада 2014 року фактично був укладений 19-20 лютого 2015 року, тоді як за умовами договору кредитної лінії кінцевий строк погашення кредиту визначений 31 грудня 2014 року.
34. Звертає увагу, що судами попередніх інстанцій встановлено правомірність оспорюваного правочину на підставі судових рішень у справах № 826/18862/15 та № 761/21994/15, які не стосуються вказаного правочину. При цьому судами не враховано судові рішення у справах № 910/14423/15, 
№ 910/14422/15, у яких надавалась правова оцінку оспорюваному правочину.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
35. У липні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень, просить залишити касаційну скаргу без задоволення. Зазначає, що списані з її рахунку грошові кошти були повернуті на інший рахунок, якій їй не належить. Вказує, що у справі № 826/18862/15 визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ «Дельта Банк» про визнання нікчемним оспорюваного договору поруки. Зазначає, що висновки судів попередніх інстанцій відповідають фактичним обставинам справи.
Обставини справи, встановлені судами
36. 30 вересня 2013 року ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Укргазвидобування» уклали договір кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1.
Відповідно до пункту 1.1.1 договору, надання кредиту буде здійснюватися окремими частинами (траншами) на умовах, визначених цим договором, в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості 150 000 000 грн, зі сплатою за користування кредитом 24% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 31 грудня 2014 року.
Згідно з пунктом 1.3 договору, забезпечення позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою (іпотекою) вимоги за цим договором виступає забезпечення, яке не суперечить вимогам кредитора та чинного законодавства України, про що укладаються відповідні договори.
37. 01 листопада 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» та НБУ був укладений договір застави майнових прав № 51/64/144/39/86/3МП-9, предметом якого є застава майнових прав, в тому числі за договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 з додатковими договорами до нього.
Відповідно до пункту 3.4.2 договору застави майнових прав, в редакції договору про внесення змін від 27 грудня 2013 року, заставодавець зобов`язаний не відчужувати майнові права в будь-який спосіб та не обтяжувати їх зобов`язаннями на користь третіх осіб без отримання попередньої згоди заставодержателя.
38. 30 жовтня 2014 року постановою НБУ № 692/БТ віднесено ПАТ «Дельта Банк» до категорії проблемних строком до 180 днів та запроваджено обмеження в його діяльності, зокрема - погашення заборгованості, що виникла за будь-якими активними операціями банку, приймати тільки в грошовій формі.
39. 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Укргазвидобування» був укладений додатковий договір до договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року, відповідно до умов якого сторони домовились, зокрема, що погашення заборгованості за кредитом має бути здійснене не пізніше 31 грудня 2014 року включно.
40. 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № П30019775-10, за яким остання зобов`язувалась перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання боржником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафів та пені у розмірі та у випадках, передбачених договором кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1, за яким позичальник зобов`язаний повернути отриманий кредит у розмірі 150 000 000 грн до 31 грудня 2014 року.
41. 19 лютого 2015 року з рахунку ОСОБА_1 у ПАТ «Дельта Банк» здійснено списання коштів у сумі, еквівалентній 13 500 000 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
42. 08 квітня 2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 71 внесено зміни до наказу Фонду від 02 березня 
2015 року № 51 та продовжено строк тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 02 вересня 2015 року включно.
43. 29 квітня 2015 року протоколом № 1 засідання комісії ПАТ «Дельта Банк», визнано нікчемним договір поруки № П30019775-4, укладений 28 листопада 2014 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 
44. 07 травня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк» повідомив ОСОБА_1 та ПАТ «Укргазвидобування» про нікчемність договору поруки від 28 листопада 2014 року № П30019775-10.
45. У травні 2015 року застосовані наслідки нікчемності правочинів договорів поруки, шляхом повернення поручителям коштів, списаних з їх депозитних рахунків, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.
46. Рішенням дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 
від 02 жовтня 2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк».
47. Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 30 грудня 2015 року у справі № 826/18862/15, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 01 березня 2016 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 червня 2016 року, визнано протиправним та скасовано рішення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», оформлене протоколом від 29 квітня 2015 року № 1 засідання комісії з перевірки правочинів (інших договорів) за кредитними операціями, про визнання нікчемним, зокрема договору поруки від 28 листопада 2014 року 
№ П 30019775-10, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк».
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
48. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
49. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
50. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
51. У розглядуваній справі ПАТ «Укргазвидобування», звертаючись з позовом про визнання недійсним договору поруки № П30019775-10 
від 28 листопада 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Дельта Банк», позовні вимоги обґрунтовувало тим, що кредитним договором визначено, що його виконання забезпечується лише одним видом забезпечення - заставою (іпотекою), а відтак забезпечення виконання кредитного договору іншим видом забезпечення, ніж застава, не допускається в силу закону, зокрема частини першої статті 548 ЦК України.
52. У заяві про зміну підстав позову ПАТ «Укргазвидобування» зазначило, що договір поруки від 28 листопада 2014 року № П30019775-10 був укладений «заднім числом» з метою завдання негативних наслідків ПАТ «Укргазвидобування», шляхом безпідставного стягнення коштів на користь ОСОБА_1 . Сторонами при укладені договору поруки не дотримані загальні засади цивільного законодавства щодо забезпечення виконання зобов`язання, зокрема, забезпечення уже простроченого зобов`язання суперечить самій природі такого правочину.
53. Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
54. Згідно зі статтею 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
55. Відповідно до статей 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
56. Отже договір поруки укладається кредитором і поручителем в забезпечення виконання боржником основного зобов`язання. Що ж до боржника, то він стороною договору поруки не виступає, а є учасником у зобов`язанні, забезпеченому порукою. Обов`язок кредитора або поручителя за договором поруки одержувати згоду боржника на укладення такого договору законодавством не передбачений та не випливає зі змісту правовідносин поруки.
57. Крім того, положеннями статті 548 ЦК України не передбачено, що забезпечувальне зобов`язання чи його види можуть визначатися виключно самим основним зобов`язанням, а учасники цивільних правовідносин позбавлені можливості укласти окремий договір, який визначатиме вид та порядок забезпечення виконання зобов`язання.
58. Відповідно до статей 553, 554, 626 ЦК України договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором та поручителем; порука створює права для кредитора та обов`язки для поручителя, безпосередньо на права та обов`язки боржника цей вид забезпечення виконання зобов`язань не впливає, оскільки зобов`язання для боржника в цьому випадку не встановлюються, не припиняються, не змінюються. Чинним законодавством не передбачено обов`язкового отримання попередньої згоди боржника в основному зобов`язанні на укладення кредитором із іншою особою договору поруки на забезпечення виконання його зобов`язань.
59. До цих висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 13 червня 
2018 року у справі № 761/22001/15-ц, від 02 грудня 2020 року у справі 
№ 761/23379/15-ц, від 16 червня 2021 року № 760/14414/15-ц, від 16 червня 2021 року № 761/21994/15-ц, зокрема за позовом ПАТ «Укргазвидобування» до ПАТ «Дельта Банк» та фізичних осіб, з якими були укладенні подібні договори поруки, про визнання правочинів недійсними.
60. Враховуючи наведене, відсутність в основному зобов`язанні вказівки на такий вид забезпечення його виконання як порука не свідчить про недійсність укладеного у подальшому оспорюваного договору поруки.
61. Також у цій справі встановлено, що 28 листопада 2014 року між 
ПАТ «Дельта Банк» і ПАТ «Укргазвидобування» був укладений додатковий договір до договору кредитної лінії № ВКЛ-2022390/1 від 30 вересня 2013 року, яким кінцеву дату повернення кредиту визначено не пізніше 31 грудня 
2014 року, а отже доводи ПАТ «Укргазвидобування» про те, що оспорюваний договір поруки від 28 листопада 2014 року був укладений на забезпечення вже простроченого зобов`язання є помилковими.
62. За цих обставин, суди попередніх інстанцій, вирішивши спір в межах заявлених ПАТ «Укргазвидобування» позовних вимог та підстав позову, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦПК України, для визнання оспорюваного договору поруки недійсним.
63. Щодо доводів касаційної скарги про те, що судами попередніх інстанцій не враховані судові рішення у справах № 910/14422/15, № 910/14423/15, якими встановлено нікчемність договорів поруки, що забезпечували виконання кредитних зобов`язань ПАТ «Укргазвидобування», то колегія суддів зауважує, що визнання недійсним нікчемного правочину, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом.
Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. пункти 74-75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17).
Разом з тим у справі, що переглядається, ПАТ «Укргазвидобування» на нікчемність оспорюваного правочину, як на підставу для задоволення позову, не посилалось та не вказувало на наявність спору щодо правових наслідків недійсного правочину.
Натомість у заяві про зміну підстав позову ПАТ «Укргазвидобування» вказувало, що ним сплачено заборгованість за кредитним договором перед ПАТ «Дельта Банк», а судами встановлено, що  ОСОБА_1 зобов`язання за договором кредитної лінії від 30 вересня 2013 року не виконано та раніше списані кошти повернуті їй ПАТ «Дельта Банк».
У разі якщо правованевизначеність у спірних правовідносинах триває, а ПАТ «Укргазвидобування» посилається на нікчемність договору поруки, воно не позбавлене можливості з цих підстав звернутися до суду з позовом, зокрема про визнання відсутнім (припиненим) права вимоги відповідача, а якщо ОСОБА_1 звернулась до ПАТ «Укргазвидобування» з вимогами про стягнення коштів, то ПАТ «Укргазвидобування» не позбавлене можливості у такій справі заперечувати її право на стягнення коштів (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року у справі 
№ 910/14224/20).
64.  ОСОБА_1 рішення судів попередніх інстанцій, у тому числі в частині відмови у задоволенні її позову про визнання договору поруки припиненим у зв`язку з його виконанням, в касаційному порядку не оскаржує.
65. Враховуючи встановлені у цій справі обставини, висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 910/10917/16, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
У справі № 910/10917/16 з позовом про визнання договору застави недійсним звернулась одна зі сторін цього правочину, тоді як у цій справі ПАТ «Укргазвидобування» не було стороною оспорюваного правочину та його згода на укладення такого правочину не вимагалась.
66. У цілому доводи касаційної скарги висновків судів в оскарженій частині не спростовують та переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
67. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
68. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
69. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
70. Судові рішення в частині, яка є предметом перегляду Верховним Судом, є достатньо вмотивованими та містять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
71. У межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій ухвалено оскаржені судові рішення із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права.
72. Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
73. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог НБУ та ОСОБА_1 в апеляційному порядку не переглядалося і в касаційному порядку не оскаржується, а тому в силу вимог статті 400 ЦПК України справа в цій частині касаційним судом не переглядається.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування», в інтересах якого діє адвокат Малярчук Юрій Богданович, залишити без задоволення.
2. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 березня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді: 	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Сердюк В. В. Шипович