ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/13952/25 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо нерозгляду заяви від 17 липня 2025 року про внесення змін до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі також Реєстр); зобов`язання розглянути заяву від 17 липня 2025 року про внесення змін до даних Реєстру.
Позов обґрунтований тим, що 26 травня 2017 року позивач пройшов медичний огляд госпітальною військово-лікарською комісією Центральною клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України та його було визнано непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку. 30 липня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) у тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 внесено запис про непридатність позивача до військової служби з виключенням з військового обліку. Однак після авторизації в застосунку “Резерв+” позивач виявив невідповідність відомостей, внесених до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відомостям, зазначених у тимчасовому посвідченні. Тому для приведення відомостей Реєстру у відповідність з фактичними даними, які підтверджуються документально, на адресу ІНФОРМАЦІЯ_5 позивач направив заяву від 17 липня 2025 року. Відповідач дій, про які йшлося у заяві не вчинив, та відповіді про причини на вказану заяву не надав.
На переконання позивача, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до компетенції та обов`язків якого належить внесення змін до персональних та службових даних військовозобов`язаних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, після отримання заяви про внесення змін від 17 липня 2025 року повинен був внести зміни до Реєстру або ж надати мотивовану відмову з поясненням причин. Однак відповідач цього не зробив, що є його протиправною бездіяльністю.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.31-32). В обґрунтування цієї позиції вказав, що заява ОСОБА_1 про внесення змін до даних Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення з військового обліку за станом здоров`я була зареєстрована в книзі вхідної документації ІНФОРМАЦІЯ_5 26 серпня 2025 року (вхідний №18205), розглянута й останньому листом від 03 вересня 2025 року (вих. №7401) надано відповідь, зокрема, повідомлено про те, що ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває.
Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.
Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 26 травня 2017 року №250/401 ОСОБА_1 госпітальною військово-лікарською комісією Центрального клінічного госпіталю Державної прикордонної служби України визнаний непридатним до військової служби на підставі статей 67а, 13в, 54в графи ІІІ Розкладу хвороб, станів, фізичних вад з виключенням з військового обліку (а.с.7-8).
Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 16 червня 2017 року №603-ос підполковник ОСОБА_2 , заступник начальника відділу - начальник сектору оперативних чергових відділу управління служби штабу, звільнений з військової служби за станом здоров`я у відставку та наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 від червня 2017 року №269-ос він виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення (а.с.9).
З тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , виданого ІНФОРМАЦІЯ_8 30 липня 2019 року, слідує, що ОСОБА_1 визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку у відставку; тимчасове посвідчення видане у зв`язку із звільненням позивача з Державної прикордонної служби України (а.с.10).
З військово-облікового документа, сформованого у застосунку “Резерв+” станом на 08 липня 2025 року, вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних (а.с.11).
На адвокатський запит представника позивача від 16 липня 2025 року про причини невнесення даних до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів щодо виключення ОСОБА_1 з військового обліку у листі від 28 липня 2025 року №6017 відповідач повідомив про автоматичне взяття на облік ІНФОРМАЦІЯ_9 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 липня 2025 року №932 “Про реалізацію експериментального проекту з автоматичної верифікації та перевірки відомостей про призовників, військовозобов`язаних та резервістів” та про необхідність позивачу повторно пройти військово-лікарську комісію (ВЛК) згідно з наказом Міністерства оборони України від 14 серпня 2008 року №402 (а.с.19).
З наданих суду відомостей Реєстру “Оберіг” (а.с.33) встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних - рядовий, сержантський і старшинський склад запасу (картотека вільних залишків, підкартотека – підлягає призову на військову службу під час мобілізації).
В адресованій ІНФОРМАЦІЯ_6 заяві від 17 липня 2025 року позивач просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про непридатність до військової служби та виключення його з військового обліку, оскільки при постановці на облік не було враховано того факту, що він виключений з військового обліку у зв`язку із непридатністю до військової служби (а.с.13). Вказана заява разом із копіями паспорта, свідоцтва про хворобу від 26 травня 2017 року №250/401, тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 та військово-облікового документа із застосунку “Резерв+” направлена поштовим зв`язком 21 серпня 2025 року (а.с.14-15).
Цей спір виник у зв`язку із нерозглядом заяви позивача від 17 липня 2025 року.
При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України від 25 березня 1992 року №2232-XII “Про військовий обов`язок і військову службу” (далі – Закон №2232-ХІІ).
Згідно із частиною третьою статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Відповідно до частин першої, третьої статті 33 Закону №2232-ХІІ військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний.
Персонально-якісний облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів передбачає облік відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів, які узагальнюються в облікових документах та вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Ведення персонально-якісного обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів покладається на відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (частина перша статті 34 Закону №2232-ХІІ).
На виконання частини п`ятої статті 33 Закону №2232-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 30 грудня 2022 року №1487 затвердив Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Порядок №1487), пунктом 2 якого визначено, що військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави. Він полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій щодо: фіксації, накопичення та аналізу наявних людських мобілізаційних ресурсів за військово-обліковими ознаками; здійснення заходів із забезпечення виконання встановлених правил військового обліку призовниками, військовозобов`язаними та резервістами; подання відомостей (персональних та службових даних) стосовно призовників, військовозобов`язаних та резервістів до органів ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України від 16 березня 2017 року №1951-VIII “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” (далі - Закон №1951-VIII) єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр) - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Основними завданнями Реєстру є: 1) ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України; 2) інформаційне забезпечення комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань особовим складом у мирний час та в особливий період; 3) інформаційне забезпечення громадян України, у тому числі осіб, звільнених з військової служби, які мають право на пенсію, та членів сімей загиблих військовослужбовців відомостями щодо виконання ними військового обов`язку (частина перша статті 2 Закону №1951-VIII).
Згідно з частиною першою статті 9 Закону №1951-VIII до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: 1) персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; 2) службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Стаття 14 Закону №1951-VIII визначає, що ведення Реєстру включає: 1) внесення запису про призовників, військовозобов`язаних та резервістів до бази даних Реєстру для взяття на облік або при відновленні на військовому обліку з перевіркою відповідності персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних та резервістів існуючим обліковим даним; 2) внесення змін до персональних та службових даних призовників, військовозобов`язаних, резервістів на підставі відомостей органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, закладів освіти незалежно від підпорядкування і форми власності, а також відомостей, що подаються органу ведення Реєстру призовниками, військовозобов`язаними, резервістами; 3) знищення повторного запису Реєстру в разі його виявлення.
За приписами частин восьмої, дев`ятої статті 5 Закону №1951-VIII органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Пунктом 79 Порядку №1487 також установлено, що районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, з-поміж іншого, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці; організовують та забезпечують зберігання облікової документації призовників, військовозобов`язаних та резервістів, персональних даних, які містяться в них; виконують функції з ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
З аналізу наведених положень законодавства слідує, що у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів має відображатись повна та дійсна інформація щодо призовників, військовозобов`язаних і резервістів, для забезпечення ведення військового обліку громадян України. Органи адміністрування Реєстру, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зобов`язані вносити до Реєстру інформацію щодо призовників, військовозобов`язаних та резервістів, в тому числі і інформацію про проходження медичного огляду (військово-лікарської експертизи), а також проводити актуалізацію цієї інформації у разі її зміни.
Права та обов`язки призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначені статтею 9 Закону №1951-VIII, до яких віднесено, що призовник, військовозобов`язаний та резервіст має право: 1) отримувати інформацію про своє включення (невключення) до Реєстру та відомості про себе, внесені до Реєстру, в тому числі через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста; 2) звертатися в порядку, встановленому адміністратором Реєстру, до відповідного органу ведення Реєстру з мотивованою заявою щодо неправомірного включення (невключення) до Реєстру запису про себе, виправлення недостовірних відомостей Реєстру.
Згідно з пунктом 4 Порядку оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів і форми такого документа, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №559 (далі - Порядок №559), у разі невідповідності відомостей, зазначених у посвідченні призовника, тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного, військовому квитку осіб рядового, сержантського і старшинського складу та військовому квитку офіцера запасу, відомостям, що містяться у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, громадянин України для внесення відповідних змін: у паперовій формі - повинен звернутися до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу (органу СБУ, розвідувального органу) за місцем перебування на військовому обліку; в електронній формі - повинен скористатися засобами електронного кабінету призовника, військовозобов`язаного, резервіста для звернення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу за місцем перебування на військовому обліку. Зміни вносяться протягом п`яти робочих днів з дня реєстрації заяви.
За обставин справи позивач поштою направив ІНФОРМАЦІЯ_6 заяву від 17 липня 2025 року, у якій просив внести до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відомості про непридатність до військової служби та виключення його з військового обліку (а.с.13-14).
З копії заяви, наданої відповідачем, вбачається, що заява зареєстрована 26 серпня 2025 року за вх. №18205 (а.с.74).
З військово-облікового документа у застосунку “Резерв+” станом на 05 листопада 2025 року видно, що відомості про постанову ВЛК до Реєстру не внесені (а.с.12) та ОСОБА_1 продовжує перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних.
Відповідно до абзацу двадцять шостого пункту 9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають звернення військовослужбовців, працівників та членів їх сімей, а також громадян з питань, що належать до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а також ведуть прийом громадян, які звертаються із зазначених питань, зокрема із застосуванням системи електронної черги (у порядку, визначеному Міноборони), видають необхідні довідки та інші документи.
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України визначено в Інструкції про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затвердженій наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року №735 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 січня 2017 року за №94/29962; далі - Інструкція №735).
Відповідно до пункту 6 розділу І Інструкції №735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України “Про звернення громадян” їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
В пункті 2 розділу ІІ Інструкції №735 зазначено, що письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця. Первинний розгляд письмових звернень громадян проводиться керівниками органів військового управління або їх заступниками відповідно до їх повноважень.
Як передбачено пунктом 14 розділу ІІ Інструкції №735, щодо кожного звернення не пізніше ніж у п`ятиденний термін має бути прийняте одне з таких рішень: прийняти до провадження; передати на вирішення до іншого органу військового управління; надіслати за належністю до іншого центрального органу виконавчої влади, якщо питання, порушені у зверненні, не входять до компетенції органів військового управління, військової частини, про що одночасно повідомляється заявнику; залишити без розгляду за наявності підстав, визначених у статті 8 Закону України “Про звернення громадян”.
Звернення вважається вирішеним, якщо розглянуто всі поставлені в ньому питання, прийнято обґрунтоване рішення та вжито потрібних заходів щодо його виконання і заявника повідомлено про результати розгляду звернення і прийняте рішення (пункт 6 розділу ІІІ Інструкції №735).
Згідно з абзацами п`ятим, шостим пункту 5 розділу ІІ Інструкції №735 відповідь за результатами розгляду звернень в обов`язковому порядку дається тим органом військового управління, військовою частиною, які отримали ці звернення і до компетенції яких входить вирішення порушених у зверненнях питань, за підписом керівника, командира або осіб, які виконують його обов`язки згідно з письмовим наказом. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у зверненні, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на правову норму Закону України “Про звернення громадян” і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Отже, наведеними приписами Інструкції №735 визначено обов`язковий розгляд належно оформлених письмових звернень громадянин. У свою чергу за наслідками розгляду звернення заявника має бути повідомлено про результати його розгляду і прийняте рішення.
До відзиву на позовну заяву долучено копію листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 03 вересня 2025 року №7401, адресованого позивачу у відповідь на заяву від 26 серпня 2025 року (а.с.33); листом повідомляється, що згідно з інформацією Реєстру “Оберіг” ОСОБА_1 на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_6 не перебуває.
Натомість доказів інформування позивача про результати розгляду заяви (фіскальний чек поштового відділення, повідомлення про вручення поштового відправлення, опис вкладення тощо) відповідач суду не надав.
Отже, слід дійти висновку, що заява позивача не була розглянута у належний спосіб з повідомленням заявника по суті порушеного питання.
При цьому з огляду на предмет позову суд не надає оцінку поясненням відповідача стосовно відповіді від 28 липня 2025 року №6017 на адвокатський запит представника позивача - адвоката Вінцюк Ю.Б., оскільки предмет позову стосується нерозгляду саме заяви ОСОБА_1 (була зареєстрована за №18205 26 серпня 2025 року).
Частиною другою статті 77 КАС України установлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на наведене позов у межах позовних вимог підлягає задоволенню у спосіб визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 липня 2025 року та зобов`язання відповідача повідомити позивача про результати розгляду порушеного у заяві від 17 липня 2025 року (вх. №18205 від 26 серпня 2025 року) питання.
Як установлено частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати зі сплати судового збору (1211,20 грн), витрати на правничу допомогу (30000,00 грн).
Частинами першою, третьою статті 132 КАС України установлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.
Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Виходячи з аналізу наведених правових норм, склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. При визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу суду надано копії таких документів: договору про надання правової допомоги від 16 липня 2025 року (а.с.20), акта від 14 листопада 2025 року до договору (а.с.21), квитанції від 14 листопада 2025 року №14/11 (а.с.22).
Договором про надання правової допомоги від 16 липня 2025 року визначено надання ОСОБА_1 адвокатом Вінцюк Ю.Б. правової допомоги; гонорар адвоката визначається згідно з актом.
Актом від 14 листопада 2025 року до договору від 16 липня 2025 року сторони узгодили вартість професійної правничої допомоги при вирішенні питання про визнання бездіяльності ІНФОРМАЦІЯ_5 протиправною та зобов`язання вчинити дії у фіксованому розмірі – 30000,00 грн, що включає такі послуги: надання усної правової консультації; підготовка позовної заяви (з додатками) та подання її до суду; контроль за рухом судової справи на веб-сайті “Судова влада України” та інформування клієнта про виявленні зміни; підготовка і подання до суду заяв, клопотань та інших процесуальних документів, необхідних для представництва клієнта у судовій справі; представництво інтересів клієнта у судовому засіданні та/або вiдеоконференції (при потребі); подання заяви про видачу рішення суду (з відміткою про набрання законної сили) та його отримання.
Відповідач заперечив щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зв`язку з їх неспівмірністю із категорією справи і предметом позову (а.с.31-32).
При вирішенні питання обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу цієї справи, суд зазначає, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд враховує, що правова допомога полягає не лише у складанні позовної заяви, а й у здійсненні супроводу справи до виконання судового рішення, а акт містить не тільки перелік наданих послуг, а й тих які можливо (ймовірно) у майбутньому виникне потреба надати. Знати про рух справи важливо для позивача, однак встановлений процесуальним законом порядок передбачає надіслання процесуальних документів сторонам у справі та обмін документами сторонами між собою. Тому про всі дії учасники справи інформовані в силу положень КАС України. Поряд з тим контроль за рухом справи виокремлено в окрему послугу, що вплинуло на розмір правничої допомоги.
Суд також зауважує, що позивач вільний у виборі адвоката та у визначенні розміру його гонорару за домовленістю сторін, проте цей вибір не повинен бути надмірно обтяжливим для іншої сторони процесу при вирішенні судом питання про розподіл судових витрат. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, ціну позову, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо є неспівмірним (вказана правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2022 року у справі №520/6658/21).
Виходячи із принципів співмірності витрат, обґрунтованості та пропорційності їх розміру, суд вважає, що відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає 1500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Зазначений розмір відповідатиме критерію реальності наданих послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується чеком від 14 листопада 2025 року (а.с.5), випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету (а.с.26).
У зв`язку із задоволенням позову на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у сумі 2711,20 грн.
Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 244-246, 255, 263, 295 КАС України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код юридичної особи НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 від 17 липня 2025 року.
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_10 повідомити ОСОБА_1 про результати розгляду питання, порушеного у заяві від 17 липня 2025 року (вх. №18205 від 26 серпня 2025 року).
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 судові витрати у сумі 2711,20 грн (дві тисячі сімсот одинадцять грн 20 коп.).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк