ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	Львів	Справа №380/2023/26 пров. №А/857/11273/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 380/2023/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту поліції особливого призначення “Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, Національної поліції України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 як законний представник неповнолітньої дитини -дочки ОСОБА_5 про визнання дії та бездіяльності протиправними, 

місце ухвалення судового рішення 	м.Львів	
суддя у І інстанції	Кухар Н.А.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року відмовлено у забезпеченні позову у справі № 380/2023/26.
Не погоджуючись з обумовленою ухвалою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити постанову, якою задовольнити подану ним заяву. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відповідач - Департамент поліції особливого призначення “Об`єднання штурмова бригада Національної поліції України “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі. 
Про розгляд апеляційної скарги відповідачі та позивач повідомлені через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Про дату, час та місце розгляду справи треті особи повідомлені засобами поштового зв`язку, про що матеріали справи містять відповідні докази. 
У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України). 

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що заходи забезпечення позову в адміністративній справі № 380/2023/26, про які просить позивач, можуть мати негайні наслідки для батька - ОСОБА_2 , матері - ОСОБА_3 , дружини - ОСОБА_4 , ОСОБА_4 як законного представника неповнолітньої дитини - ОСОБА_5 .
Накладення судом зобов`язань в інтересах позивача у зазначений спосіб (зупинення виплати одноразової грошової допомоги та заборона фінансовому органу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснювати виплату допомоги щодо кожного з осіб, яким така призначена) надасть перевагу захисту прав позивача, натомість зупинить виконання акта індивідуальної дії, який, водночас, не є предметом оскарження.
Отже, на переконання суду, такі заходи, окрім вище викладеного, не є співмірними до заявлених позовних вимог.
Проаналізувавши мотиви, якими заявник обґрунтовує подану заяву, суд дійшов висновку, що доводи й аргументи заявника не є достатніми для висновку про наявність підстав для застосування заходів забезпечення позову за правилами, встановленими статтями 150-151 КАС України, у зв`язку із чим у задоволенні заяви про забезпечення позову належить відмовити.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що до Львівського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) з позовом до Департаменту поліції особливого призначення «ОБ`ЄДНАНА ШТУРМОВА БРИГАДА НАЦІОНАЛЬНОЇ ПОЛІЦІЇ УКРАЇНИ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (04075, м. Київ , вул. Федора Максименка , 21; ЄДРПОУ 45013109), Національної поліції України (01601, Київська область, м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10; ЄДРПОУ 40108578) за участі у справі в якості третьої особи – ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 ), ОСОБА_4 як законного представника неповнолітньої дитини -дочки ОСОБА_5 ( АДРЕСА_3 ) в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення комісії з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , юридична адреса: вул. Федора Максименка, 21 , м. Київ, 04075) про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, що оформлене протоколом № 47 від 04 серпня 2025 року, прийняте за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 від 13.08.2024 та 30.09.2024 щодо призначення допомоги малолітній дитині – ОСОБА_6 ;
- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_4 ) прийняти нове рішення за зверненнями ОСОБА_7 від 13.08.2024 та 30.09.2024 щодо призначення їй як представнику малолітньої дитини загиблого поліцейського частки одноразової грошової допомоги та включити малолітню ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) до переліку осіб, яким належить виплата частки одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю її батька, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 під час виконання бойового завдання з відсічі збройної агресії російської федерації проти України поблизу селища Майорськ Бахмутського району Донецької області;
- зобов`язати Департамент поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (ЄДРПОУ НОМЕР_4 , юридична адреса: АДРЕСА_4 ) прийняти нове рішення за зверненнями ОСОБА_7 від 13.08.2024 та 30.09.2024 щодо призначення їй як представнику малолітньої дитини загиблого поліцейського частки одноразової грошової допомоги, а саме: нарахувати та виплатити пропорційну частку одноразової грошової допомоги малолітній ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) у зв`язку із загибеллю її батька — старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , шляхом виплати (перерахування) пропорційної частки одноразової грошової допомоги її законному представнику — матері ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у порядку та розмірах, визначених чинним законодавством, з урахуванням поетапного механізму виплат та невиплаченої частини одноразової грошової допомоги.
Представник позивача до позовної заяви долучив заяву про забезпечення позову (вх. №9299 від 05.02.2026) шляхом: 
- зупинити виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_11 , представнику неповнолітньої дитини- ОСОБА_12 - ОСОБА_11 , матері – ОСОБА_13 та батькові - ОСОБА_14 , загиблого поліцейського ОСОБА_9 , призначену НАКАЗОМ ДПОП ОШБ «Лють» від 10 квітня 2024 року № 314 « Про виплату одноразової грошової допомоги» до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі;
- заборонити фінансовому органу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, після загибелі поліцейського ОСОБА_9 щодо кожного з осіб, яким вона призначена НАКАЗОМ ДПОП ОШБ «Лють» від 10 квітня 2024 року № 314 « Про виплату одноразової грошової допомоги» до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі.
В обґрунтування заяви про забезпечення позову вказує, що наявні підстави забезпечення позову, оскільки виплата допомоги в повному обсязі іншим особам, які також мають на неї право, призведе до порушення прав малолітньої дитини на отримання її частки, а відновлення таких прав буде істотно ускладнено.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частинами першою та другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо : 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Водночас підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.
Згідно з положеннями частини першої статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 Кодексу адміністративного судочинства України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та з`ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
Згідно із Рекомендаціями №R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.
Тобто, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача. Також суд має вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
При цьому слід також зауважити на тому, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду заяви про забезпечення позову.
В силу статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час вирішення питання про наявність підстав для забезпечення позову обов`язок щодо доведення та обґрунтування наявності очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача, обґрунтованості та невідворотності додаткових зусиль і витрат у майбутньому, покладається саме на особу, яка заявляє клопотання.
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, позивач наголосив що у даному випадку існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам неповнолітньої дитини- ОСОБА_6 . 
Зокрема позивач вважає, що право її малолітньої доньки ОСОБА_6 на отримання частини одноразової грошової допомоги порушено, а у випадку невжиття судом заходів забезпечення позову шляхом зупинення виплат ОСОБА_3 ; ОСОБА_2 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_4 -як законному представникові неповнолітньої дитини — доньки ОСОБА_5 , ускладнить поновлення прав позивача в інтересах малолітньої доньки загиблого поліцейського на частку в такій допомозі, існуватиме необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення їх прав у майбутньому, що вже призвело до довготривалих судових процесів. 
Вирішуючи питання щодо наявності підстав для забезпечення позову, апеляційним судом ураховано, що Верховний Суд у постанові від 24.02.2026 у справі № 380/23263/24 (яка стосується питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , матері - малолітньої дитини ОСОБА_6 , у зв`язку із загибеллю її батька ОСОБА_15 під час виконання бойового завдання) наголосив, що у межах цієї справи спірним є не право дитини на отримання частки одноразової грошової допомоги (його відповідач- ДПОП «ОШБ «Лють» не заперечує), а порядок реалізації цього права з огляду на обставину, що уповноважений орган уже здійснив призначення, розподіл та часткову виплату усієї суми одноразової грошової допомоги тим членам сім`ї загиблого, про яких мав інформацію та які звернулися за отриманням допомоги. На момент подання позивачкою заяви в інтересах своєї неповнолітньої дитини Постанова № 168 чітко встановлювала, що після призначення одноразової грошової допомоги питання щодо її розподілу здійснюються між отримувачами за їх взаємною згодою або в судовому порядку, тобто вже приватно-правовому порядку. Відтак, держава в особі уповноваженого органу вже реалізувала свій обов`язок щодо первинного розподілу одноразової грошової допомоги у розмірі, встановленому Постановою № 168. Самого лише факту призначення допомоги (а не виплати, як це було раніше) достатньо для констатації того, що повноваження держави у цій сфері вичерпані, а правовідносини з розподілу одноразової грошової допомоги є завершеними.
Що ж стосується вимоги апеляційної скарги з приводу зупинення виплати одноразової грошової допомоги та заборона фінансовому органу Департаменту поліції особливого призначення «Об`єднана штурмова бригада Національної поліції України « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснювати виплату допомоги ОСОБА_11 , представнику неповнолітньої дитини- ОСОБА_12 - ОСОБА_11 , матері – ОСОБА_13 та батькові - ОСОБА_14 , то з матеріалів справи убачається, що така виплата здійснюється на підставі наказу ДПОП ОШБ «Лють» від 10 квітня 2024 року № 314 « Про виплату одноразової грошової допомоги», який є актом індивідуальної дії та яких відповідно не є предметом оскарження у цій справі.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заходи забезпечення позову про вжиття яких просить позивач у цій справі не є співмірними до заявлених ним позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими обґрунтовано судове рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року про відмову в забезпеченні позову у справі № 380/2023/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та підлягає касаційному оскарженню шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос