ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 жовтня 2025 року        м. Кропивницький

справа № 405/5545/24
провадження № 22-ц/4809/968/25 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, доповідач), Дуковського О. Л., Єгорової С. М., 
за участю секретаря судового засідання Гончар О. В., 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда (суддя Шевченко І. М.) від 03.04.2025,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
06.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м. Кіровограда з позовом до ОСОБА_2 в якому вимагала зменшити розмір стягуваних з неї за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, до 1000,00 грн щомісячно.
Позивачка обґрунтувала свою вимогу тим, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23 з неї на користь ОСОБА_2 стягуються аліментів на утримання їх доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в сумі 3000,00 грн щомісячно починаючи з 03.03.2023 і до закінчення навчання, тобто до 30.06.2026.
У зв`язку зі зміною матеріального стану платника аліментів, зважуючи на рівність розподілу батьківських обов`язків, неприпустимість безпідставного збагачення отримувача аліментів за рахунок отримуваних ним коштів з їх платника, а також те, що вона вже сплатила понад половину вартості навчання їх з відповідачем спільної дочки, посилаючись на норму ст. 192 СК України, позивачка просила суд задовольнити позов.
2.Короткий зміст рішення суду
03.04.2025 Ленінський районний суд м. Кіровограда ухвалив рішення яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів відмовив.
Суд дійшов висновку, що позовні вимоги не доведено так, як позивачка не надала до суду доказів зміни її матеріального стану, погіршення здоров`я, зменшення потреб дитини або того, що стягнуті з неї грошові кошти слугують для безпідставного збагачення їх фактичного отримувача.
Водночас суд погодився із запереченнями відповідача проти позову, які полягають у тому, що в умовах воєнного стану до витрат на навчання потрібно враховувати вартість інтернету та електронних гаджетів, адже навчання частково відбувається у дистанційному форматі, за допомогою доступу до інтернету та наявності мобільного телефону або планшету. 
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Кропивницького апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2025 у справі № 405/5545/24, просить скасувати оскаржене нею рішення та ухвалити нове, яким зменшити розмір аліментів, утримуваних із ОСОБА_1 за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, в розмірі 1000,00 грн щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду в цій справі законної сили і до 30.06.2026, за умови продовження дочкою навчання.
Вказала, що рішення суду вона оскаржує у зв`язку тим, що воно, на її думку, є незаконним і необґрунтованим через неповноту та неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи через необґрунтовану відмову суду у прийнятті доказів, їх неправильної оцінки, а також неправильного визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин сторін. Відтак рішення підлягає скасуванню повністю з ухваленням нового судового рішення.
Зокрема, суд не врахував, що матеріальний стан позивачки, платника аліментів, погіршився. Хоча її дохід у 2023 році й збільшився у порівнянні з 2022 роком, але таке зростання доходу не досягло пропорційного зростанню індексу споживчих цін. Крім того, у 2024 році у неї виникли борги, проте, не зважаючи на цю обставину, вона самостійно слатала понад половину вартості навчання їх спільної з відповідачем дочки. Сплачені нею за кожен місяць аліменти перевищують вартість навчання, а тому залишається різниця на покриття інших потреб дочки. 
Натомість ОСОБА_2 не надав до суду докази на підтвердження реальності будь-яких додаткових витрат на навчання дочки (придбання підручників, канцелярських товарів, проїзду до навчального закладу тощо). При цьому його матеріальний стан покращився, адже він набув у власність нове майно. 
Змінився також майновий стан їх спільної дочки ОСОБА_4 , яка тепер має роботу та сталий заробіток про що позивачці стало відомо в період розгляду справи в суді першої інстанції та на що вона посилалася, доповнивши підстави свого позову. Проте місцевий суд фактично цю обставину не дослідив та не сприяв позивачці у надані доказів про роботу та заробіток ОСОБА_3 , які вона самостійно не могла здобути та надати до суду (а. с. 173 – 181). 
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
4.1 До суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, який подав відповідач ОСОБА_2 .
У відзиві він не визнав апеляційну скаргу. Вказав, що суд першої інстанції перевірив саме питання зміни матеріального становища позивача порівняно з тим, яке було досліджене у справі № 405/1401/23. Натомість дослідження майнового стану відповідача та третьої особи, яке ініціювала позивачка, не передбачено ст. 192 ЦПК України та виходить за межі предмету доказування у цій справі.
Доказів погіршення матеріального стану та неможливості виконання аліментного зобов`язання у визначеному рішенням суду розмірі позивачка до суду не надала, відтак не довела передбачених ст. 192 СК України підстав для зменшення розміру аліментів, а тому суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.
Єдиною підставою позову позивачка визначила саме зміну свого матеріального стану, а тому її посилання в апеляційній скарзі на зміну матеріального стану відповідача та їх спільної дочки ОСОБА_4 є безпідставним та не входить до предмету доказування у цій справі (а. с. 193 – 195).
4.2 Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
5.Короткий зміст позицій учасників справи, висловлених під час судового розгляду справи судом апеляційної інстанції
Позивачка ОСОБА_1 повідомлена належним чином про час, дату та місце розгляду справи, але у судові засіданні, в яких суд апеляційної інстанції розглядав справу, особисто не з`явилася.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Салюк Сергій Миколайович підтримав апеляційну скаргу.
Відповідач ОСОБА_2 повідомлений судовою повісткою про час, день та місце розгляду справи, зокрема про судове засідання 08.10.2025 о 12:30. Вказана судова повістка 29.08.2025 о 13:45 була доставлена до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд» ЄСІКС, але в призначений час до суду він не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 повідомлена судовою повісткою про час, день та місце розгляду справи, зокрема про судове засідання 08.10.2025 о 12:30 в якому суд завершив розгляд справи, але до суду не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
З огляду на те що відповідач та третя особа були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, але до суду не з`явилися, про поважні причини неявки суд не повідомили, колегія суддів на місці постановила ухвалу про розгляд справи за їх відсутності.
6.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню.
7.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини: 
Батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані: батько – ОСОБА_2 , мати – ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
02.07.2014 ОСОБА_5 змінила прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_3 , згідно з довідкою від 10.04.2023 вих. № 30/22023, виданою Центральноукраїнським державним університетом імені Володимира Винниченка, є студенткою факультету історії, бізнес-освіти та права ЗВО денної комерційної форми навчання. Термін навчання з 12.09.2021 по 30.06.2026.
Згідно з рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 14.03.2024, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі по 3000,00 грн щомісячно на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, починаючи з 03.03.2023 і до закінчення ОСОБА_3 навчання, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 , за умови продовження дочкою навчання.
Рішення суду набрало законної сили 14.03.2024 та у встановленому законом порядку пред`явлено до виконання.
Згідно з довідкою-розрахунком Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) від 19.08.2024 № 63853/30.18-26/12 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 за вказаним рішенням суду відсутня.
8.Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та дослідження наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Усебічність дослідження доказів означає те, що суд враховує аргументи всіх осіб, що беруть участь у справі, дослідження та подальшу оцінку доказів проводить не з позиції однієї зі сторін, а з позиції незалежного арбітра.
У зв`язку із тим, що суд першої інстанції не повно перевірив визначені позивачкою підстави позову, зокрема, задовольнивши її клопотання про витребування доказів (ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.10.2024) не забезпечив виконання своєї ухвали про витребування доказів, а згодом відмовив у задоволені повторного аналогічного клопотання позивачки (ухвала Ленінського районного суду м. Кіровограда від 24.03.2025, постановлена судом на місці – див. протокол судового засідання, а. с. 161, запис 29), тому, за клопотанням апелянта, колегія суддів Кропивницького апеляційного суду постановила ухвалу від 07.08.2025 якою витребувала в Державній податковій службі України інформацію з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору (Форма №10ДР) щодо ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за період з 01.01.2023 по 31.12.2024.
Колегія суддів апеляційного суду відхиляє заперечення відповідача проти витребування нових доказів, які полягають у тому, що відомості про його доходи та доходи їх з позивачкою повнолітньої дочки ОСОБА_4 не належать до предмета доказування, а тому не підлягають встановленню у цій справі.
Так, звертаючись до суду, позивачка обґрунтувала свій позов тим, що її майновий стан змінився, а також змінився майновий стан відповідача, який, як вона вважає, може збагачується за рахунок отримуваних аліментів на утримання дочки-студентки. 
Цю справу суд першої інстанції розглядав в порядку спрощеного позовного провадження. Єдине судове засідання у справі відбулося 24.03.2025 (а. с. 160 – 162). 
Раніше, 21.10.2024 до Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшло письмове клопотання ОСОБА_1 про витребування відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми доходу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
При цьому позивачка вказала, що за час сплати нею аліментів відповідач придбав кілька об`єкті житлової нерухомості та транспортний засіб, що вказує на зміну його майнового стану. Крім того, вона зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 зустріла свою повнолітню дочку ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, й під час їх спілкування дізналася, що дочка працює, а отже отримує заробіток, тому її майновий стан покращився (а. с. 89 – 94). 
Таким чином, фактично позивачка доповнила підстави позову новою обставиною – працевлаштування доки та отримання нею стабільного заробітку.
Суд першої інстанції прийняв цю заяву позивачки, задовольнив клопотання про витребування доказів про доходи відповідача та їх дочки, що підтверджується ухвалю суду від 23.10.2024 (а. с. 114).
ГУ ДПС України в Кіровоградській області, куди суд надіслав ухвалу про витребування доказів для виконання, звернувся до суду з клопотанням про уточнення періоду, за який витребовуються відомості про доходи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а. с. 120), але суд його не розглянув і не задовольнив, натомість на повторне письмове клопотання позивачки про витребування тих таки доказів (а. с. 145, 146) відмовив протокольною ухвалою від 24.03.2025.
Такі дії суду є непослідовними, суперечливими. До того ж суд не врахував, що позивачка не змінювала підстав позову, а лише доповнила їх новою обставиною – зміною майнового стану дочки – про яку їй стало відомо під час перебування справи в провадженні суду та яка може мати істотне значення для вирішення справи. Доповнення позивачем підстав позову не є тотожним зміни підстав позову та не обмежено законом.
При цьому відповідач ту обставину, що дочка має роботу не спростовував, хоча й заперечував проти витребування доказів.
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачка не подала докази про доходи відповідача та їх спільної дочки з поважних об`єктивних причин, а саме через законодавче обмеження доступу до такої інформації для третіх осіб (ст. 70 Податкового кодексу України, Закон України «Про захист персональних даних»), а також через непослідовність дій суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Отже, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що він може встановлювати нові обставини, наявність яких підтверджується новими доказами, що мають значення для справи, які позивачка не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. 
Так з листа Державної податкової служби України від 15.09.2025 № 14025/5/99-00-12-04-02—05, який наданий на виконання ухвали Кропивницького апеляційного суду від 07.08.2025 про витребування доказів, вбачається за відомостями Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів:
-за період 01.07.2023 – 31.12.2024 відповідач у справі ОСОБА_2 , який є самозайнятою особою – адвокатом, отримував доходи з кількох джерел. Згідно з Довідником ознак доходів він отримав: дохід від продажу (обміну) рухомого мана (ознака 105); виграші та призи, крім виграшів та призів у лотерею (ознака 111); додаткове благо (ознака 126); страхові виплати за договором, іншим ніж ДСЖ та НПС (ознака 151); дохід, виплачений самозайнятій особі (ознака 157);
-за період 01.07.2023 – 31.12.2024 третя особа ОСОБА_3 доходи за двом ознаками: 126 – додаткове благо; 101 – заробітна плата (з червня 2024 року). 
Колегія суддів відхиляє письмові заперечення відповідача проти цього нового доказу, які ґрунтуються на неналежності доказу. 
Така оцінка цього доказу є результатом суб`єктивного сприйняття відповідачем предмета доказування, ігнорування заяви позивачки про доповнення підстав позову. 
9.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
9.1.Норми права, їх джерела, висновки Верховного Суду 
Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
До відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу (ст. 201 СК України).
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 20 постанови від 15.05.2006 № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Зазначена правова позиція підтримана у постановах Верховного Суду, зокрема, від 24.01.2019 у справі № 225/1447/16-ц, від 17.04. 2019 у справі № 644/3610/16-ц тощо.
У постанові від 16.02.2022 у справі № 381/2423/20 Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст. 192 СК України).
9.2.Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У цій справі позивачка відповідно до ст. ст. 192, 201 СК Україна просила суд змінити розмір стягуваних з неї аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 на період її навчання, визначений за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23 у твердій грошовій сумі – 3000 грн щомісяця.
Підстави свого позову позивачка зазначила такі обставини: зміни матеріального платника аліментів ОСОБА_1 ; зміна майнового стану стягувача аліментів ОСОБА_2 , зміна майнового стану дочки ОСОБА_3 .
Мотивуючи рішення про відмову в задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що позивачка не довела доказами, що її матеріальний стан погіршився, що змінився матеріальний стан стягувача аліментів, зокрема що він збагатився за рахунок отримуваних аліментів, що зменшилися потреб дитини.
З такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду погоджується частково.
Суд правильно оцінив надані позивачкою докази зміни її майнового стану та дійшов цілком обґрунтованого висновку, що вини не доводять того, що доходи позивачки зменшилися відносно рівня її доходів на час ухваленні рішення про стягнення аліментів у справі № 405/1401/23. А сплата аліментів у раніше визначеному розмірі становитиме для позивачки непропорційний тягар.
Також правильним та обґрунтованим є висновок суду про недоведеність того, що майновий стан одержувача аліментів, ОСОБА_2 , покращився наскільки, що це може бути підставою для зміни балансу обов`язку з утримання повнолітньої дочки-студентки.
Доводи апеляційної скарги цих висновків місцевого суду не спростовують, навіть з урахуванням нового доказу про доходи відповідача за період 01.07.2023 – 31.12.2024, тобто після того, як рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23 про стягнення аліментів почало виконуватися.
Проте висновок суду про недоведеність зміни в потребах дочки сторін ОСОБА_3 у матеріальній допомозі матері є необґрунтованим через неповноту встановлення обставин, які мають значення для справи внаслідок необґрунтованої відмови у витребуванні доказів, які позивачка не могла подати до суду з поважних причин.
Так, ухвалюючи у справі № 405/1401/23 рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, у розмірі по 3000,00 грн щомісячно, суди першої та другої інстанції виходили з того, що ОСОБА_3 є студенткою закладу вищої освіти, чиє навчання фінансується за кошти фізичних осіб, проживає разом з батьком, власного доходу не має, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги батьків.
Згідно з відомостями Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про джерела та суми нарахованих та виплачених доходів ОСОБА_3 у червні та липні 2024 отримувала заробітну плату 4750,00 грн та 3971,06 грн до оподаткування відповідно, а в жовтні, листопад та грудні 2024 року – 3247,83 грн, 8300,00 грн та 8300,00 грн до оподаткування відповідно.
Таким чином, після ухвалення рішення у справі № 405/1401/23 обставини змінилися – повнолітня дочка сторін у справі ОСОБА_3 , яка продовжує навчання, отримала роботу й має самостійний регулярний заробіток, щонайменше вона частково може самостійно забезпечити свої потреби, зокрема зумовлені її навчанням, а відтак її потреба у матеріальній допомозі з боку батьків зменшилася.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що конструктивно норма ст. 192 СК України передбачає кілька самостійних підстав для зміни (зменшення або збільшення) розміру аліментів, які присуджені судом або визначені за домовленістю батьків, а саме: 
зміна матеріального стану платника або одержувача аліментів; 
зміна сімейного стану платника або одержувача аліментів;
зміна (погіршення або поліпшення) здоров`я когось із них;
інші випадки, передбачені СК України.
Якщо такий перелік перераховує умови для настання певного правового наслідку, це означає, що наслідок настає за наявності хоча б однієї з перерахованих умов.
При цьому норма у ст. 192 СК України не містить вичерпного переліку підстав для зміни розміру аліментів.
Так, як в основі права повнолітніх дочку або сина, які продовжують навчання, на утримання батьків лежить їх матеріальні потреби, які не можуть бути забезпеченні ними самостійно через зайнятість у навчальному процесі та обумовлену цим неможливість самостійно заробляти собі на життя.
Такому праву дітей кореспондується обов`язок їх батьків надавати необхідне утримання на період навчання за наявності у них такої можливості.
Фактичне повне або часткове самостійне забезпечення повнолітніми дочкою або сином, які продовжують навчання, своїх матеріальних потреб впливає пропорційно на стан обов`язку батьків надавати їм таке утримання – його зменшення або припинення. 
З огляду на такі міркування, беручи до уваги, що з часу набрання законної сили рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23 потреба ОСОБА_3 у матеріальній допомозі батьків зменшилася у зв`язку з тим, що вона отримала роботу і самостійно частково заробляє собі на життя(про повну втрату такої потреби жоден з учасників справи питання не ставив), тому, на думку колегії суддів апеляційного суду, у цій справі позивачка мала фактичні та юридичні підстави для звернення до суду з позовом про зменшення розміру стягуваних з неї аліментів.
Так, як відомості про розмір заробітної плати ОСОБА_3 вказують на те, що з жовтня 2024 року він кратно перевищує встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб у відповідний період (8300,00 грн / 3028,00 грн), то колегія суддів апеляційного суду вважає справедливою та розумною вимогу позивачки про зменшення раніше визначеного розміру аліментів на 2000,00 грн, тобто з 3000,00 грн до 1000,00 грн на місяць. 
10.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження під час перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Так суд першої інстанції не дотримався норм процесуального права щодо повного та об`єктивного встановлення обставин, які мають значення для справи, супереч покладено на нього згідно з п. 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України обов`язку, не сприяв позивачці у реалізації її права на витребувані доказів, які вона самостійно не могла надати до суду, що спричинило неповноту судового розгляду встановлення судом обставин, які мають значення для справи та ухвалення помилкового рішення.
Таким чином, відповідно до п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2025 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову з мотивів, викладених вище. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 03.04.2025 скасувати й ухвалити нове судове рішення.
Зменшити розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.06.2023 у справі № 405/1401/23.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) аліменти у розмірі 1000,00 (одна тисяча) грн щомісячно на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, з 08.10.2025 до закінчення нею навчання, але не пізніше 30.06.2026.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 31.03.2026.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: О. Л. Дуковський

С. М. Єгорова