Справа № 560/11453/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

01 квітня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Польового О.Л. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Хмельницького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Позивач вважає, що відповідач протиправно застосовує цілодобове, безперервне відеоспостереження, яке триває 13 років та охоплює всі зони житлового простору, включно з інтимними. На думку позивача, вказані обставини свідчать про системне, тривале та інтенсивне втручання в його особистий простір, що має безпосередній негативний вплив на його психологічний стан і стало джерелом глибокого приниження, сорому і емоційного стресу.
У відзиві на позов відповідач не погодився з доводами позивача та просив відмовити у задоволенні позову.
Позивач подав клопотання про витребування у відповідача доказів, а саме: нормативні або локальні акти, які адміністрація установи використовує як правову підставу для встановлення безперервного відеоспостереження в камері позивача; внутрішні накази, розпорядження, службові записки, довідки або акти, що стосуються прийняття рішення щодо облаштування відеокамери у відповідній камері, зокрема документи, що обґрунтовують її безперервне функціонування; документи, які містять аналіз ризиків чи індивідуальну оцінку особи позивача, яка обґрунтовує необхідність цілодобового спостереження; документи про введення в експлуатацію системи відеоспостереження; документи, що регламентують обробку персональних; документи, що підтверджують фактичний режим функціонування відеоспостереження; журнали обліку відеоспостереження за останні 12 місяців із вказівкою часу перегляду відео, посадових осіб, які здійснювали перегляд, та мети перегляду; технічні характеристики встановленого обладнання відеоспостереження (модель, кут огляду, наявність аудіозапису, режиму архівації даних тощо); лог-файли з систем відеоспостереження, якщо такі наявні із зазначенням часу доступу та ідентифікатора оператора/операторки, що здійснювали перегляд; інструкції для співробітників, відповідальних за відеоспостереження; документи, що підтверджують справність обладнання; документи, що стосуються персонального складу осіб, які мали або мають доступ до перегляду відеозаписів; перелік посадових осіб установи (із зазначенням статі), які мають доступ до відеоматеріалів з камери, де утримується позивач; посадові інструкції, функціональні обов`язки, накази про допуск до відеоспостереження; внутрішні правила чи протоколи дотримання конфіденційності під час доступу до зображень з камер спостереження, особливо якщо такі зображення включають інтимні дії особи; журнали інструктажів з питань конфіденційності; повний іменний перелік осіб, які протягом останніх 12 місяців здійснювали перегляд відеозаписів з камери тримання позивача; копії посадових інструкцій, внутрішніх актів або наказів, які регламентують або обмежують доступ до камер спостереження, зокрема з урахуванням статі працівника, що здійснює перегляд записів з інтимних зон камерного типу; офіційне письмове роз`яснення, підписане керівником установи, щодо наявності або відсутності фактичного доступу працівниць жіночої статті до трансляцій; копії журналів інструктажів з питань захисту гідності засуджених; письмове пояснення адміністрації щодо наявних технічних або організаційних засобів обмеження несанкціонованого доступу до камер; документи, що демонструють пропорційність, необхідність обмеження прав; будь-які наявні аналітичні, мотиваційні, профілактичні або дисциплінарні висновки, на підставі яких адміністрація визнала цілодобове спостереження за позивачем як необхідне; матеріали службових розслідувань, актів про події, інциденти або ризики, які начебто виправдовують застосування візуального контролю; будь-які письмові пояснення посадовий осіб про мету, часові межі, конкретні ризики чи інші обставини, що стали підставою для відеоспостереження, та пояснення чому менш інвазивні методи контролю були визнані неприйнятними; статистичні дані про правопорушення або інциденти; інформація про альтернативні, менш інвазивні заходи контролю; документи, що підтверджують фіксацію або зберігання відеоматеріалів; копії відеозаписів із системи відеоспостереження камери тримання позивача за останні 14 днів; документи або накази, яким визначено дату початку здійснення безперервного відеоспостереження саме за позивачем; документи, що підтверджують або спростовують альтернативні форми контролю; журнали обходів співробітників охорони чи чергових частин; відомості про встановлення дзеркал спостереження; документи про навчання персоналу з питань прав людини; дані про кількість інших камер з безперервним спостереженням в установі; загальна кількість камер у секторі максимального рівні безпеки; акти службового контролю ДКВС, прокуратури.
Вирішуючи вказане клопотання, суд враховує, що відповідно до частини четвертої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
За змістом частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами шостою та сьомою статті 80 Кодексу адміністративного судочинства України будь-яка особа, у якої знаходиться доказ, повинна видати його на вимогу суду. Особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали.
Суд враховує, що позивач просить витребувати ряд внутрішніх документів, технічної документації та провести детальне дослідження функціонування системи відеоспостереження, що виходить за межі предмета цього адміністративного спору.
У зв`язку з цим, cуд не вбачає необхідності витребовувати будь-які інші докази, необхідні для правильного вирішення спору, ніж ті, які додані до позовної заяви.
Хмельницький окружний адміністративний суд здійснює розгляд адміністративної справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Дослідивши докази, суд встановив такі обставини справи.
Позивач - ОСОБА_1 з 18.04.2012 відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі у Державній установі "Замкова виправна колонія (№ 58)" на підставі вироку Апеляційного суду Херсонської області від 28.04.2004.
Позивач не погоджується із режимом використання технічних засобів нагляду і контролю у Державній установі "Замкова виправна колонія (№ 58)", тому звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує таке.
Відповідно до частини першої статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними, виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.
За змістом абзаців 1, 3 частини третьої статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені зобов`язані дотримуватись норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.
На виконання приписів Кримінально-виконавчого кодексу України Міністерством юстиції України прийнятий наказ від 26.08.2018 № 2025/5, яким затверджений Перелік технічних засобів нагляду і контролю, що використовуються у слідчих ізоляторах, виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України та Порядок використання технічних засобів нагляду і контролю у виправних та виховних колоніях Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - Наказ № 2025/5).
Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності здійснення відеоспостереження у Державній установі "Замкова виправна колонія (№ 58)", суд враховує, що відповідно до статей 102, 103 Кримінально-виконавчого кодексу України режим відбування покарання передбачає, зокрема, постійний нагляд за засудженими, що є необхідним елементом забезпечення ізоляції, безпеки, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень та дотримання встановленого порядку відбування покарання.
Відповідно до вимог статей 102, 103 Кримінально-виконавчого кодексу України, Наказу №2025/5 з метою забезпечення режиму, запобігання втечам та вчиненню кримінальних правопорушень, порушенню встановленого законодавством порядку відбування покарання, а також забезпечення безпеки засуджених, персоналу та інших осіб, які перебувають на території виправної колонії в Державній установі "Замкова виправна колонія (№58)" використовуються технічні засоби нагляду і контролю.
Застосування відповідачем відеоспостереження здійснюється на підставі та в межах відповідних нормативно-правових актів, які є чинними, не визнані протиправними у встановленому законом порядку та підлягають обов`язковому застосуванню. Відтак саме по собі використання таких технічних засобів не може розцінюватися як протиправне втручання у права позивача, оскільки є передбаченим законом елементом режиму відбування покарання.
Крім цього, в матеріалах справи міститься лист Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 22.04.2025 №3303/2.2-2025, відповідно до якого Наказ №2025/5 розроблений з урахуванням вимог національного законодавства, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, Європейських в`язничних (пенітенціарних) правил, інших міжнародних правових норм і стандартів, а також рекомендацій Європейського комітету з питань запобігання катуванням чи нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню чи покаранню.
Згідно з висновком Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 17.05.2018, Наказ № 2025/5 відповідає Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.
Наказ № 2025/5 підготовлений з урахуванням положень пункту 4 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731, згідно з яким державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної та гендерно-правової експертизи з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а також прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.
Цим листом Центрально-Західне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції встановило, що наявна система відеоспостереження в Державній установі "Замкова виправна колонія (№ 58)" не порушує гарантоване статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод право (засудженого) на повагу до особистого життя, оскільки має на меті забезпечення режиму безпеки в установі, попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушень встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засуджених.
Тобто, уповноваженим органом системи виконання покарань надана оцінка функціонуванню системи відеоспостереження в Державній установі "Замкова виправна колонія (№58)", відповідно до якої така система відповідає вимогам законодавства та не порушує прав засуджених, зокрема, права на повагу до приватного життя.
Водночас доводи позивача зводяться до незгоди з обсягом, інтенсивністю та технічною організацією відеоспостереження, зокрема, щодо розміщення камер, зон їх покриття, порядку доступу до відеозаписів, строків їх зберігання та інших технічних аспектів функціонування системи. Однак такі вимоги не можуть бути реалізовані шляхом оскарження окремих дій адміністрації установи, яка діє в межах і на підставі чинних нормативно-правових актів.
Суд зазначає, що в межах адміністративного судочинства перевіряється правомірність дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень з точки зору їх відповідності закону. При цьому суд не наділений повноваженнями підміняти відповідні органи державної влади у визначенні технічних параметрів функціонування систем нагляду, оцінювати їх доцільність або встановлювати альтернативні способи організації режиму відбування покарання.
Оскільки застосування відеоспостереження прямо передбачено законом та підзаконними нормативно-правовими актами, які є чинними та не визнані протиправними у встановленому порядку, тому суд не вбачає підстав для ігнорування нормативного регулювання або для проведення додаткового дослідження технічних аспектів його реалізації.
Доводи позивача спрямовані на перегляд змісту нормативного регулювання та встановлених державою правил здійснення нагляду за засудженими. Тому у разі незгоди з таким регулюванням позивач не позбавлений права оскаржити відповідні нормативно-правові акти у встановленому законом порядку.
Таким чином, встановлені обставини свідчать про те, що відповідач діяв у межах наданих йому повноважень, на підставі та у спосіб, визначені законом, а наведені позивачем доводи не спростовують правомірності застосування технічних засобів відеоспостереження.
Враховуючи викладене, у задоволенні позовних вимог належить відмовити повністю.
Судові витрати в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу між сторонами не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Судові витрати в порядку статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу між сторонами не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Державна установа "Замкова виправна колонія (№58)" (вул. Патріотів, 2,м. Ізяслав,Хмельницька обл., Шепетівський р-н,30300 , код ЄДРПОУ - 08564771) 	

Головуючий суддя 		О.Л. Польовий