КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

апеляційне провадження №22-ц/824/8079/2026
справа №357/862/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2026 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.
суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2026 року, постановлену під головуванням судді Бебешка М.М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, Головного управління Національної поліції в Київській області, Держави Україна в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

встановив:
1. Рух справи в суді першої інстанції та короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
У січні 2026 року до суду завернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:
- визнати незаконною бездіяльність слідчого Білоцерківського районного відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області у вигляді непроведення досудового розслідування кримінального провадження про кримінальне правопорушення, що міститься у заяві позивача від 16 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ТОВ «СТРОЙ ДОБРОБУД» за складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України, починаючи з 20 квітня 2021 року до часу ухвалення остаточного рішення у справі;
- стягнути з Держави Україна кошти у розмірі 100 000 грн за заподіяну моральну шкоду.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2026 року позовну заяву повернуто позивачеві на підставі пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України.
Повертаючи позов, суд першої інстанції вказав, що одна з вимог позову стосується питання щодо є визнання протиправною бездіяльності слідчого, яка полягає у довготривалому та неефективному досудовому розслідуванні кримінального провадження №1202111030000760 від 21 квітня 2021 року, розпочатого за ознаками скоєного кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України, в ході якого нездійснені всі слідчі (розшукові) дії у строк визначений чинним КПК України, а також проігноровано вимоги чинного законодавства щодо проведення повного, швидкого та неупередженого досудового розслідування. 
Суд зазначив, що контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні здійснюється слідчими суддями у відповідності до приписів КПК України, а тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльність уповноважених осіб Білоцерківського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Київській області в межах кримінального провадження № 1202111030000760 від 21 квітня 2021 року не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Суд вказав на порушення правила об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
2. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.
Не погодившись з постановленою ухвалою, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на незаконність оскаржуваної ухвали.
Стверджує, що згідно предмету та підстав позову справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. У позові об`єднано вимоги, пов`язані між собою підставою виникнення та поданими доказами.
Вказує, що справа також підсудна Білоцерківському міськрайонному суду Київської області. 
Мотивуючи наведеним, просить суд ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2026 року скасувати, справу направити для продовження розгляду суду першої інстанції.
3. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
4. Позиція учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.
5. Позиція суду апеляційної інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
6. Фактичні обставини справи, установлені судом.
У січні 2026 року до суду завернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:
- визнати незаконною бездіяльність слідчого Білоцерківського районного відділу поліції ГУ Національної поліції в Київській області у вигляді непроведення досудового розслідування кримінального провадження про кримінальне правопорушення, що міститься у заяві позивача від 16 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення службовими особами ТОВ «СТРОЙ ДОБРОБУД» за складом кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України, починаючи з 20 квітня 2021 року до часу ухвалення остаточного рішення у справі;
- стягнути з Держави Україна кошти у розмірі 100 000 грн за заподіяну моральну шкоду.
Позов мотивовано тим, що 20 квітня 2021 року слідчим за заявою позивача внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 358 КК України до ЄРДР №1202111030000760. Відтоді слідчим жодних дій по кримінальному провадження не вчинено. Постановою Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 08 березня 2022 року закрито кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. 
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19 листопада 2025 року закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 , на бездіяльність слідчого Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області у кримінальному провадженні №1202111030000760. Підставою закриття провадження за скаргою зазначено постанову старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 08 березня 2022 року про закриття кримінального провадження №1202111030000760 відповідно до положень статі 303 КПК України (а.с.6).
Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 грудня 2025 року скаргу ОСОБА_1 на постанову від 08 березня 2022 року про закриття кримінального провадження №1202111030000760 задоволено. Постанову старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 08 березня 2022 року про закриття кримінального провадження №1202111030000760 скасовано. Матеріали кримінального провадження повернуто для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №1202111030000760 від 21 квітня 2021 року (а.с.7-8).
7. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги із викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. 
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Згідно положень статі 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 185 ЦПК України позовна заява повертається у випадках порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Відповідно до частин 1, 4 статті 188 ЦПК України:
1. В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
4. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Апеляційний суд зазначає, що однорідними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних підстав. При цьому, об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина 1 статті 1 КПК України).
Кримінальне провадження ? досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (пункт 10 частини 1 статті 3 КПК України).
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).
Слідчий суддя є тим суддею суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (пункт 18 частини 1 статті 3 КПК України).
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях визначає глава 26 КПК України.
Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, що можуть бути оскаржені слідчому судді на етапі досудового провадження, визначений у частині 1 статті 303 КПК України. Зокрема, може бути оскаржено бездіяльність слідчого, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк (пункт 1 частини 1 статті 303 КПК України).
У Рішенні Конституційного Суду України від 23 травня 2001 року № 6рп/2001 роз`яснено, що кримінальне судочинство ? це врегульований нормами КПК України порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду та вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод і законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості під час розслідування кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства та прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватися в порядку, встановленому згаданим вище Кодексом, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери. Із цього слідує, що органи дізнання, слідства та прокуратури під час здійснення ними досудового розслідування виконують не владні управлінські функції, а владні процесуальні функції. Такі дії не є способом реалізації посадовими особами органів прокуратури та досудового розслідування своїх владних управлінських функцій, а є наслідком виконання ними функцій, обумовлених завданнями кримінального судочинства.
Тобто кримінальний процесуальний закон визначає спеціальний порядок розгляду скарг, які позивач заявив за правилами цивільного судочинства.
Вимога про визнання незаконними бездіяльність органів досудового розслідування у кримінальних провадженнях має вирішуватися за правилами КПК України, про що наголошує Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 28 серпня 2019 року по справі №1540/5031/18, виснувавши, що оскарження дій чи бездіяльності органу дізнання, попереднього слідства, прокуратури, пов`язаних із досудовим розслідуванням злочинів, має відбуватися виключно за правилами, встановленими КПК України.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №826/2004/18, від 30 січня 2019 року у справі №234/19443/16-ц.
Об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, не допускається (стаття 20 ЦПК України).
Із змісту позовних вимог установлено, що позивач просить визнати незаконною бездіяльність слідчого в межах кримінального провадження № 1202111030000760 від 21 квітня 2021 року та за наслідками визнання бездіяльності слідчого незаконною стягнути з Держави Україна на власну користь заподіяну моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.
Тобто, згідно змісту позовної заяви позивачем одночасно заявлено вимоги, які розглядаються за правилами різних видів судочинства, а саме кримінального та цивільного.
Судовий захист особою своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів гарантується. Втім, таке звернення до суду обумовлене дотриманням вимог процесуального закону, що надає можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого статтею 55 Конституції України.
Згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
При цьому, слід враховувати, що право на справедливий суд охоплює не лише стадію розгляду справи по суті, але також дотримання всіх процедур, що передбачені національним законодавством і повинні відбуватися до відкриття провадження у справі.
Разом з тим, обмеження, що застосовуються, не повинні обмежувати доступ, що залишається для особи, у такий спосіб або такою мірою, щоб сама суть права була порушена. Більш того, обмеження не відповідає пункту першому статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну ціль та якщо немає розумного співвідношення між засобами, що застосовуються та ціллю, якої прагнуть досягти.
Відтак, механізм реалізації вищевказаного права, яке закріплене в Основному Законі, включає в себе необхідність дотримання вимог процесуального законодавства при зверненні до суду.
Згідно матеріалів справи, спір виник у зв`язку з протиправною, на переконання позивача, бездіяльністю посадових та службових осіб органів досудового розслідування у межах кримінального провадження №1202111030000760 щодо вчинення дій чи прийняття рішень в порядку, визначеному КПК України, перевірка правомірності таких діянь/бездіяльності з огляду на приписи статті 19 ЦПК України перебуває поза межами цивільного судочинства, оскільки їх оскарження має здійснюватися у порядку, встановленому КПК України.
При цьому, суд першої інстанції зробив правильний висновок про недопустимість об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, про що наголошує Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 28 серпня 2019 року по справі №1540/5031/18.
Аналогічного висновку дійшов також Верховний Суд у постанові від 22 листопада 2023 року у справі №404/1844/23.
Відтак, оскільки об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, не допускається, колегія суддів уважає необґрунтованими доводи позивача про необхідність спільного розгляду за правилами цивільного судочинства вимоги про визнання незаконною бездіяльність слідчого під час досудового розслідування кримінального провадження №1202111030000760, починаючи з квітня 2021 року, разом із вимогою про стягнення моральної шкоди на підставі бездіяльності слідчого.
Апеляційна скарга не містить обґрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції. 
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
За наведених обставин, ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 січня 2026 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова