Справа № 464/1255/25 Головуючий у 1 інстанції: Тімченко О.В. 
Провадження № 22-ц/811/2953/25 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 березня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.,
Секретар Іванова О.О.,
З участю позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Білинського-Гроздь Ю.М., представника відповідача-адвоката Подоляк Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Білинського-Гроздь Юрія Михайловича на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 липня 2025 року у справі №464/1255/25 за позовом ОСОБА_1 до середньої загальноосвітньої школи № 96 МЖК-1 про визнання протиправним та скасування наказу

в с т а н о в и в :

21 лютого 2025 року ОСОБА_1 через свого представника –адвоката Білинського-Гродзь Ю.М. через підсистему «Електронний суд» подала до Сихівського районного суду м.Львова позовну заяву до середньої загальноосвітньої школи №96 ( далі по тексту СЗШ №96) МЖК-1 про визнання протиправним та скасування абзацу 3 описової частини та пункту 3 резолютивної частини наказу № 02-В від 30 січня 2025 року директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про результати розгляду (розслідування) випадків булінгу (цькування) зі сторони вчителя географії ОСОБА_2 стосовно учнів 7-Г класу» .
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_1 безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання нею посадових обов`язків. Догана оголошена за цілу низку порушень, що в сукупності є одним дисциплінарним проступком за який відповідно до ч.2ст.149 та ч.1ст.147 КЗпП України до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення. У наказі не зазначено, які саме посадові обов`язки вона неналежно виконувала. Неналежне виконання наказу, в цілому, зводиться до притягнення її до відповідальності за дії чи бездіяльність третіх осіб.
Зі змісту наказу не вбачається за можливе встановити, що саме позивачка виконала неналежно, коли мало місце таке неналежне виконання трудових обов`язків, за яких обставин воно відбулося та чи є в цьому вина саме ОСОБА_1 , чи могла ОСОБА_1 передбачити чи запобігти від порушень, які вчинили треті особи та в який спосіб.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 31 липня 2025 року відмовлено у задоволенні позву ОСОБА_1 до СЗШ №96 МЖК-1 про визнання протиправним та скасування наказу.
Рішення суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_1 -адвокат Білинський-Гроздь Ю.М..
У доводах апеляційної скарги зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Вважає, що суд не надав належної оцінки аргументам позовної заяви. Оскаржуваним наказом №02-В від 30 січня 2025 року позивачку притягнуто до дисциплінарної відповідальності за сукупність таких порушень:
-неналежне виконання посадових обов`язків;
-неналежне виконання Наказу директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про організацію роботи щодо запобігання і протидії булінгу та домашньому насильству» від 02.09.2024 №142;
-неналежне виконання п.4.18 Наказу директора СЗШ МЖК-1 «Про розподіл обов`язків між адміністрацією школи на 2024-2025 навчальний рік»;
-порушення виконання п.п.1.7, 2.32.12 Посадової інструкції;
-порушення ст.54 Закону України «Про освіту»;
-порушення ст.10 Закону України «Про охорону дитинства»;
-недотримання вимог Статуту школи;
-недотримання Правил внутрішнього шкільного розпорядку.
Судом не дано оцінки аргументам щодо безпідставності і протиправності оскаржуваних норм наказу.
Зі змісту оскаржуваного наказу, доводів і пояснень відповідача, а також із тексту оскаржуваного судового рішення не вбачається за можливе встановити, яку саме дію позивачка виконала неналежно або не виконала, у чому полягало її неналежне виконання, коли мало місце таке неналежне виконання трудових обов`язків, за яких обставин воно відбулося та чи була встановлена у цьому вина саме позивачки.
Сихівським районним судом м.Львова в порушення висновків викладених у постанові Верховного Суду від 25.10.2022 у справі № 487/1491/21, а також норм ст.2,10,263 ЦПК України не було встановлено у яких саме діях проявилося неналежне виконання позивачкою викладених у наказі №02-В від 30 січня 2025 року низки актів відповідача та норм законодавства, за яких обставин мало місце таке неналежне виконання та яким мало б бути належне виконання, чи є вина позивачки в інкримінованих їй порушеннях, чи усі інкриміновані позивачці порушення стосуються її трудової функції та чи існує взаємозв`язок і який між діями (бездіяльністю) позивачки і інкримінованими їй порушеннями трудової дисципліни.
В матеріалах справи відсутні надані відповідачем будь-які докази, що підтверджували б факт не доведення позивачкою до відома педагогічних працівників інформації про відповідальність за випадки булінгу чи спробу їх приховати, а також будь-які інші інкриміновані їй порушення трудової дисципліни, які зазначені в наказі №02-В від 30.01.2025 року за які їй оголошено догану.
Навчальний рік у СЗШ №96 тривав з 01.09.2024р. по 10.06.2025р, а виконання посадових обов`язків позивачкою мало здійснюватися у робочий час протягом навчального року. Матеріали справи не містять жодних доводів на підставі яких можна було б з`ясувати, на підставі чого відповідач та місцевий суд зробили висновок, що певний посадовий обов`язок, зокрема, передбачений у п.п.7.2 Наказу №142 не виконаний позивачкою і коли мав бути виконаний.
Просить скасувати рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 липня 2025 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Судові витрати, в тому числі, щодо оплати правової професійної допомоги, покласти на відповідача.
28.11.2025 року від представника відповідача-адвоката Подоляка Б.Р. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві адвокат Подоляк Б.Р. зазначає, що вважає рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31.07.2025 року законним і обґрунтованим, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 –безпідставною. Просить залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_1 та її представника-адвоката Білинського-Гроздь Ю.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідача-адвоката Подоляка Б.Р., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.
Відповідно до статті 2 ч.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
За положеннями ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка по справі ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом про визнання протиправним та скасування абзацу 3 описової частини та пункту 3 резолютивної частини наказу №02-В від 30 січня 2025 року директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про результати розгляду (розслідування) випадків булінгу (цькування) зі сторони вчителя географії ОСОБА_2 стосовно учнів 7-Г класу».
Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем з 2001 року як вчитель англійської мови, а з 2015 року-заступник директора школи з навчально-виховної роботи та з вересня 2021 року-виконуюча обов`язки директора школи/директором школи і з 04 лютого 2024 року-заступником директора з навчально-виховної роботи.
Наказом директора ОСОБА_3 за №02-В від 30 січня 2025 року «Про результати розгляду (розслідування) випадків булінгу (цькування) зі сторони вчителя географії ОСОБА_2 стосовно учнів 7-Г класу» позивачку як заступника директора з навчально-виховної роботи притягнуто до дисциплінарної відповідальності (оголошено догану) за неналежне виконання посадових обов`язків, наказу директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про організацію роботи щодо запобігання і протидії булінгу та домашньому насильству» від 02 вересня 2024 року №142, неналежне виконання п.4.18 наказу директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про розподіл обов`язків між адміністрацією школи на 2024-2025 навчальний рік» від 02 вересня 2024 року №128, порушення виконання п.п. 1.7, 2.32.12 посадової інструкції, ст.54 Закону України «Про освіту», ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», недотримання вимог Статуту школи та Правил внутрішнього трудового розпорядку».
Відповідно до статті 54 Закону України «Про освіту» педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники зобов`язані, зокрема, додержуватися установчих документів та правил внутрішнього розпорядку закладу освіти, виконувати свої посадові обов`язки.
Посадовою інструкцією заступника директора з навчально-виховної роботи від 06 лютого 2024 року прописано проведення профілактичної роботи щодо запобігання травматизму, булінгу, зниження захворюваності серед учнів та працівників закладу освіти.
За наказом директора школи від 02 вересня 2024 року № 128 «Про розподіл обов`язків між адміністрацією школи на 2024-2025 навчальний рік» позивачка-заступник директора з навчально-виховної роботи, відповідає за профілактику правопорушень, захисту прав дітей від насильства, запобігання дитячої бездоглядності ( п.4.18).
Згідно наказу директора від 02 вересня 2024 року №142 «Про організацію роботи щодо запобігання і протидії булінгу та домашнього насильства» на позивачку покладено обов`язок доведення до відома усіх педагогічних працівників про персональну відповідальність за випадки булінгу з їх боку чи спробу приховання таких випадків зі сторони учнів чи працівників школи.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції прописав, що жодні докази виконання позивачкою обов`язку, покладеного на неї наказом від 02 вересня 2024 року №142, що і стало підставою дисциплінарної відповідальності, у матеріалах справи відсутні. Стороною позивача не наведено будь-яких поважних та об`єктивних причин, які б перешкодили виконанню покладених на позивача обов`язків протягом тривалого часу.
Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.
З висновками суду першої інстанції апеляційний суд не погоджується.
У справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що мав місце факт вчинення вчителькою географії у 7-ому-Г класі СЗШ №96 МЖК-1 м.Львова булінгу (цькування), однак суд не надав і не намагався надати оцінку аргументам позивачки на спростування вини та недоведеність вчиненого нею дисциплінарного проступку. 
Оскаржуваним наказом №02-В від 30 січня 2025 року директора школи, позивачку ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності за сукупність таких порушень:
-неналежне виконання посадових обов`язків;
-неналежне виконання наказу директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про розподіл обов`язків між адміністрацією школи на 2024-2025 навчальний рік»;
-порушення виконання п.п.1.7, 2.32.12 посадової інструкції;
-порушення ст.54 Закону України «Про освіту»;
-порушення ст.10 Закону України «Про охорону дитинства»;
--недотримання вимог Статуту школи;
-недотримання правил внутрішнього трудового розпорядку.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції не встановив, не конкретизував з посиланням на конкретні докази обставин порушення позивачкою складових інкримінованих їй порушень.
В той же час, позивачкою з приводу кожного із описаних складових дисциплінарного проступку викладено аргументи і доводи щодо їх безпідставності та надано відповідні докази.
Суд першої інстанції, розглядаючи справу, дійшов однозначного висновку, що суть дисциплінарного проступку полягає у недоведенні позивачкою до відома усіх педагогічних працівників про персональну відповідальність за випадки булінгу з їх боку чи спробу приховання таких випадків», а тому оголошення позивачці догани за невиконання конкретного припису одного із актів суперечить змісту наказу № 02-В від 30.01.2025 року у якому зазначено, що ОСОБА_1 притягається до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків та переліку інших порушених приписів, що стосуються педагогічних працівників, однак що конкретно по кожному із приписів позивачкою не виконано, відповідачем не зазначено.
У постанові Верховного Суду від 21.03.2018 року, справа № 336/3679/17 прописано, що «судами встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що у наказах відсутні посилання на конкретні обставини (факти), що свідчать про невиконання позивачем службових обов`язків і порушення трудової дисципліни, незрозуміло, за який конкретно дисциплінарний вчинок її притягнуто до відповідальності, які дії були протиправними (суперечили законодавству).
Верховний Суд у постанові від 25.10.2022 року у справі № 487/1491/21 прописав, що «при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок. Для правомірного накладення дисциплінарного стягнення роботодавцем необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку. Невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності.
З оспорюваного наказу випливає, що позивачка не виконувала всі нормативні акти що стосуються її як посадової особи навчально-виховного закладу та не виконувала приписи директора, неналежно контролювала виконання покладених обов`язків на підлеглих, що і призвело до вчинення булінгу педагогічним працівником.
Згідно статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмове пояснення.
За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.
При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
Суд першої інстанції, поклавши в основу рішення вчиненого позивачкою дисциплінарного проступку, а саме неналежного виконання наказу №142 від 02.09.2024 директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про організацію роботи щодо запобігання і протидії булінгу та домашньому насильству» не звернув уваги на пояснення позивачки та зазначений наказ, який був доведений ОСОБА_1 до відома та ще до шістьох педагогічних працівників. Зазначений наказ стосується позивачки лише у пунктах п.7.1 та п.7.2 наказу. Згідно п.7.1 зазначеного наказу: заступнику директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 посилити контроль за відвідуванням учнями навчальних занять; п.7.2 –довести до відома усіх педагогічних працівників про персональну відповідальність за випадки булінгу з їх боку чи спробу приховання таких випадків зі сторони учнів чи працівників школи (а.с.8-8зворот т.1).
На виконання п.7.2 позивачка ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 23.06.2025 року, а також наданих суду першої та апеляційної інстанції усних поясненнях зазначала, що доведення до відома педагогічних працівників інформації про відповідальність за випадки булінгу чи спроби їх приховати здійснювалося позивачкою усно як під час індивідуального спілкування так і під час загальношкільної педагогічної ради, де були присутні всі педагогічні працівники та працівники школи, що відбулася 30.10.2024 року. Саме на зазначеній педагогічній раді 30.10.2024 року, що відображена у протоколі №4 по питанню 6 відзначено виступ позивачки ОСОБА_1 на тему «Профілактика булінгу та кібербулінгу». Зазначений протокол №4 від 30.10.2024 року долучений до матеріалів справи, однак суд не дав оцінки цьому доказу, не посилався на нього взагалі та не заперечив такого, а прописав про невиконання позивачкою наказу №142 директора школи ( а.с.92-96 пункт 6 т.1).
Колегія суддів з цього приводу також вважає за необхідне зазначити, що відповідно до Закону України «Про освіту» завданням педагогічних працівників є навчально-виховний процес учнівського колективу з переліком конкретних навчально-виховних заходів. Тому в обов`язки заступника директора школи з навчально-виховної роботи не входило навчати педагогів як запобігти булінгу, кібербулінгу, проводити з ними виховні роботи, кожний педагогічний працівник (вчитель школи) повинен був про це знати і виконувати, запобігти учнів у цьому. Обов`язком заступника з навчально-виховної роботи ОСОБА_4 було довести до відома наказ директора школи №142 від 02.09.2024 року, однак кожний із педагогів, незважаючи чи був такий наказ директора школи чи його б не було, чи доведений, чи не доведений він кожному педагогу, в силу своїх педагогічних обов`язків, поведінки громадянина України, повинен був розуміти про наслідки, відповідальність за свої вчинки. 
З наведеного судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 понесла відповідальність за протиправну поведінку третіх осіб, зокрема, вчительки географії ОСОБА_2 , що є і відповідальністю всіх педагогічних працівників і керівника школи.
Відповідно до наказу №142 від 02.09.2024 року, директор школи, призначаючи ОСОБА_1 відповідальною за організацію і координацію роботи щодо запобігання булінгу та домашнього насильства та притягуючи до дисциплінарної відповідальності, не врахувала, що позивачкою проведена значна робота на виконання покладеного на неї завдання, чого судом першої інстанції також не взято до уваги як письмові докази позивачки від 12.05.2025 року (а.с. 79-83; 99-104; 105-135; 144-204 т.1). Покликання на інформацію, оприлюднену самою відповідачкою, директоркою школи ОСОБА_3 , на сторінці в соціальній мережі Facebook, зазначено загальношкільні та класні заходи, проведення яких організовувалося та координувалося позивачкою на виконання п.1 наказу №142 щодо запобігання булінгу та домашнього насильства. Видрукувані письмові примірники оприлюдненої відповідачем публічної інформації про проведені у школі заходи щодо запобігання булінгу та домашньому насильству, Плани виховної роботи долучено до матеріалів справи, однак суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, проігнорував такі, не вказав про їх наявність, не дав жодної оцінки як наявним доказам, проте прописав « жодні докази виконання позивачем обов`язку, покладеного на неї наказом від 02 вересня 2024 року за №142, що і стало підставою дисциплінарної відповідальності, у матеріалах справи відсутні». Судом не враховано, що зазначені організаційні заходи, проведені заступником директора школи з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 , потребували систематичної підготовки, затрат часу, на таких були присутні як педагоги так і учні і кожному залишилося щось повчальне, корисне від почутого, однак також залишилося поза увагою директора школи як невиконання ОСОБА_1 покладених на неї обов`язків.
Відповідно до пункту 4 розділу 5 наказу Міністерства освіти і науки України від 28.12.2019 року №1646 запланові заходи щодо запобігання та протидії булінгу (цькування) в закладі освіти можуть відбуватися у будь-якій формі: зустрічі, бесіди, консультації, лекції, круглі столи, тренінги, тематичні заходи, конкурси, спільні перегляди та обговорення тематичних відео сюжетів, літературних творів, матеріалів ЗМІ, особистого досвіду, запрошення гостей, у формі рольових ігор та інших організаційних формах. Керівник закладу освіти забезпечує проведення моніторингу ( за потреби, але не рідше одного разу на півріччя) ефективності виконання Плану та внесення (за потреби) до нього змін. У даній справі 31.12.2024 року директором школи підписано наказ №281 «Про підсумки виховної роботи за 1-ий семестр 2024/2025 н.р.» у 3-му,8-му та 13-му абзацах якого описано профілактичні заходи проведені позивачкою ОСОБА_1 на запобігання у школі серед педагогічного та учнівського колективу булінгу та кібербулінгу, визнано стан проведення виховної роботи задовільною. 
Отже, за підсумками моніторингу запланованих наказом №142 від 02.09.2024 року заходів запобігання та протидії булінгу, за організацію і координацію яких відповідала ОСОБА_1 , директор СЗШ №96 в наказі №281 від 31.12.2024 року визнала роботу позивачки задовільною.
Відтак, оголошення через 30 днів після визнання роботи позивачки задовільною, неодноразові твердження представника відповідача про «не проведення ОСОБА_1 жодного профілактичного заходу», спростовуються матеріалами справи, підтверджує протиправність та необґрунтованість оскаржуваного наказу про оголошення догани та може свідчити про неприязне ставлення директора до позивачки на звернення з позовом в адміністративному порядку про спір щодо результатів конкурсу про призначення переможця конкурсу на заміщення вакантної посади керівника закладу загальної середньої освіти (додано в суді апеляційної інстанції Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року).
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено без з`ясування факту, вини і обставин складових дисциплінарного проступку та без з`ясування стверджуваного відповідачем неналежного виконання п.1 наказу №142 від 02.09.2024.
Щодо пункту 7 наказу відповідача №142, що складається з двох підпунктів: п.7.1 та п.п. 7.2.
Пунктом 7.1 наказу №142 покладено на позивачку обов`язок посилити контроль за відвідуванням учнями навчальних занять. Пункт 7.2 покладає на позивачку обов`язок довести до відома усіх педагогічних працівників про персональну відповідальність за випадки булінгу з їх боку чи спробу приховання таких випадків зі сторони учнів чи працівників школи. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не з`ясував, не встановив обставин виконання чи неналежного виконання позивачкою п.п.7.1 наказу №142, а висновки суду стосуються виключно п.п. 7.2 наказу №142.
Таким чином, вирішуючи спір щодо притягнення позивачки ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання посадових обов`язків, Наказу директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про організацію роботи щодо запобігання і протидії булінгу та домашньому насильству» від 02.09.2024 №142, неналежне виконання п.4.18 Наказу директора СЗШ №96 МЖК-1 «Про розподіл обов`язків між адміністрацією школи на 2024-2025 навчальний рік», порушення виконання п.п.1.7, 2.32.12 посадової інструкції, ст..54 Закону України «Про освіту» та ст..10 Закону України «Про охорону дитинства», недотримання вимог Статуту школи та Правил внутрішнього шкільного розпорядку» суд першої інстанції посилався категорично виключно на п.п.7.2 наказу від 02.09.2024 №142 як невиконаного зі сторони позивачки ОСОБА_1 , без оцінки наданих доказів. У змісті наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не вказано, що саме не зроблено позивачкою у цьому питанні.
Відповідно до висновків Верховного Суду справі № 487/1491/21 прописано, що у справах про притягнення до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на роботодавця. Однак, судом в оскаржуваному рішенні вказано на неподання доказів позивачкою, їх неналежності або відхилення судом, не надано аналізу жодному із доказів сторони позивачки та чим такі спростовуються відповідачем та чому.
Суд апеляційної інстанції, аналізуючи протокол №1 засідання комісії з розгляду випадків булінгу (цькування) СЗШ № 96 МЖК-1 м.Львова від 08 січня 2025 року та протокол №7 від 28 січня 2025 року не знайшов пояснень вчителя ОСОБА_2 щодо її поведінки, чи повідомляла її заступник директора школи ОСОБА_1 про недопущення булінгу та кібербулінгу та чи, взагалі, як педагог, остання мала розуміння та контроль над своїми висловлюваннями та поведінкою щодо недопущення булінгу серед учнівського колективу та його наслідків, чи вважає винною у цьому упущення в роботі позивачки ОСОБА_1 . Зазначений протокол №7 від 28 січня 2025 року та притягнення заступника директора школи з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд розцінює як формальні дії директора школи для звіту перед управлінням освіти ЛМР про вжиті заходи і незадовільну роботу не школи, а окремих педагогів.
Враховуючи зібрані у справі докази, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України - невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4 ч.1ст.376 ЦПК України- порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст.141 судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивачка оплатила судовий збір в розмірі 1211,20 грн., при поданні апеляційної скарги судовий збір становив 1453,44 грн. –всього 2 664,64 грн., що підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 .
Крім цього, позивачка просить стягнути з відповідача СЗШ №96 МЖК-1 на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17 400,00 грн.
Відповідно до ст.133 ч.3п.1 судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: п.1ч.3 ст.133 ЦПК України- витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом частини 2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Згідно з ч.8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів ( договорів, рахунків). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Встановлено, що на підтвердження надання правової професійної підготовки в суді першої інстанції позивачці ОСОБА_1 до матеріалів справи долучено Договір про надання правової допомоги №10/02/25 від 10.02.2025о.,укладений між ОСОБА_1 та АО «Максимум» (а.с.29-31т.2), Акт наданих послуг до Договору про надання правової допомоги № 10/02/25 від 10.02.2025 року від 18 липня 2025 року у якому зазначено, що вартість послуг відповідно до наведеного переліку становлять 14 400,00 грн. (а.с.32 т.2). Згідно платіжної інструкції від 22.02.2026 року ОСОБА_1 оплатила АО «Максимум» 17 400 грн. 
Заперечення представника відповідача проти стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає безпідставним. При цьому, колегія суддів враховує, що по справі готувалася позовна заява, подавалися додаткові пояснення із долученими документами, у справі проводилося шість судових засідань судом першої інстанції, де брав участь представник позивачки-адвокат Білинський- Гродзь Ю.М., а тому підстав не стягувати зазначені витрати у суду немає.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.2; 376 ч.1п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції
у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Білинського-Гроздь Юрія Михайловича задовольнити.
Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 31 липня 2025 року у справі № 464/1255/25 за позовом ОСОБА_1 до середньої загальноосвітньої школи №96 МЖК-1 про визнання протиправним та скасування наказу –скасувати.
Ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати абзац 3 описової частини та пункт 3 резолютивної частини наказу директора середньої загальноосвітньої школи №96 МЖК-1 від 30 січня 2025 року № 02-В про притягнення до дисциплінарної відповідальності (оголошення догани) заступнику з навчально-виховної роботи ОСОБА_1 .
Стягнути з середньої загальноосвітньої школи №96 МЖК-1 (ЄДРПОУ 20821532) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати: по оплаті судового збору в суд першої та апеляційної інстанції в розмірі 2 664,64 грн. (Дві тисячі шістсот шістдесят чотири грн., 64 коп.) та витрати на правову допомогу в розмірі 17 400,00 (Сімнадцять тисяч чотириста грн.00 коп.)
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 березня 2026 року.

Головуюча суддя Ю.Р. Мікуш

Судді: Р.В. Савуляк 

М.М. Шандра