П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/24095/23	

Перша інстанція: суддя Аракелян М.М.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді - Вербицької Н.В.,
суддів - Джабурії О.В.,
- Кравченка К.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «ЗАХІД» до Одеської митниці визнання протиправними та скасування карток відмов,

В С Т А Н О В И Л А:

11 вересня 2023 року приватне підприємство «ЗАХІД» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просило визнати протиправними та скасувати картки відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2023/000055 від 05.03.2023 року; № UA500370/2023/000058 від 10.03.2023 року та № UA500410/2023/000020 від 22.03.2023 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ПП «ЗАХІД» експортувало товар «карбамід» виробника «Гарабогазкарбамид» (Туркменістан) за правилами прямого транспортування, тому позивач відповідно до Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15.04.1994 року має податкову пільгу у вигляді звільнення від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України.
Проте, відповідачем відмовлено у прийняті документів з посиланням на порушення правилами прямого транспортування товарів, оскільки поставка здійснена за маршрутом: порт Гарабогаз (Туркменістан) – порт Зіра (Азербайджан) – порт Хопа Туреччина (автотранспортом) – порт Ізмаїл, Україна (морським транспортом). Отже позивач втратив право на податкову пільгу, оскільки товар був ввезений в Україну через територію Туреччини, яка не є учасником Угоди про створення зони вільно торгівлі від 15.04.1994 року.
Позивач наголошує, що транзитне транспортування товару через територію Туреччини відноситься до прямого транспортування товарів, оскільки між Україною та Туркменістаном відсутній спільний кордон. 
Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року (з поправками від 18.10.1996 року) не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Туркменістану транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року. Географічне положення України та Туркменістану дозволяло здійснити пряме транспортування товарів між їхніми територіями.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду 18 листопада 2025 року адміністративний позов ПП «ЗАХІД» задоволено. Також вказаним рішенням стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача 7 000 грн витрат на правову допомогу.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволені позову відмовити повністю. Апелянт наголошує на порушені умови прямої поставки товару, як необхідної вимоги для застосування митних преференцій. Також апелянт вказує на неспівмірний розмір витрат на правову допомогу, що присуджений на користь позивача.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти її задоволення та просить суд залишити в силі оскаржуване рішення у звязку із необґрунтованістю доводів апелянта.
Відповідно до ч.3 п.1 ст.311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Одеської митниці задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватне підприємство «ЗАХІД», ідентифікаційний код - 32333300, зареєстроване 29.01.2003 як юридична особа в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
07.09.2021 року між державним концерном «Туркменхімія», Туркменістан (продавець) та ПП «ЗАХІД» (покупець) укладений контракт № 01/21, на підставі якого позивач отримав товар: «Карбамід марки «Б», країна виробник – Туркменістан (а.с.12-14).
До Одеської митниці ПП «ЗАХІД» подано митні декларації:
- № 23UA500370001725U9 від 05.03.2023 року (а.с.23-24), на товар «Добриво - сечовина (карбамід) у гранулах білого кольору (не у водному середовищі). Карбамід марки «Б» вищого ґатунку у кількості 2339,932 тон, спаковано у 2591 біг-беги. В графі 34 «Код країни походження», зазначено код, що відповідає Туркменістану, в графі 15 «Країна відправлення/експорту» - Туркменістан, а графі 15а «Код країни відправлення/експорту» зазначений літерний код що відповідає Туркменістану. В графі 36 «Преференція» митної декларації декларантом зазначений код податкової пільги відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 - « 400000000», який означає що товари, які ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія). Двосторонні міжурядові угоди України з країнами СНД про вільну торгівлю». 
- № 23UA500370001887U1 від 10.03.2023 року (а.с.44), на товар «Добриво - сечовина (карбамід) у гранулах білого кольору (не у водному середовищі). Карбамід марки «Б» вищого ґатунку у кількості 2426,740 тон, спаковано у 2694 біг-беги (графа 31 митної декларації). В графі 34 «Код країни походження», зазначено код, що відповідає Туркменістану, в графі 15 «Країна відправлення/експорту» - Туркменістан, а графі 15а «Код країни відправлення/експорту» зазначений літерний код що відповідає Туркменістану. В графі 36 «Преференція» митної декларації декларантом зазначений код податкової пільги відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 - « 400000000», який означає що товари, які ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія). Двосторонні міжурядові угоди України з країнами СНД про вільну торгівлю».
- № 23UA50041000611U7 від 22.03.2023 року (а.с.60) на товар «Добриво - сечовина (карбамід) у гранулах білого кольору (не у водному середовищі). Карбамід марки «Б» вищого ґатунку у кількості 2398,096 тон, спаковано у 2692 біг-беги (графа 31 митної декларації). В графі 34 «Код країни походження», зазначено код, що відповідає Туркменістану, в графі 15 «Країна відправлення/експорту» - Туркменістан, а графі 15а «Код країни відправлення/експорту» зазначений літерний код що відповідає Туркменістану. В графі 36 «Преференція» митної декларації декларантом зазначений код податкової пільги відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 № 1011 - « 400000000», який означає що товари, які ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія). Двосторонні міжурядові угоди України з країнами СНД про вільну торгівлю»
Разом з митними деклараціями декларантом до митниці подані наступні документи (копії документів):
По МД № 23UA500370001725U9 від 05.03.2023 року: сертифікат якості від 09.01.2023 року та від 17.01.2023 року; інвойс (invoice) № 0017 від 09.01.2023 та №0026 від 17.01.2023; коносамент № 1 та № 5 від 27.02.2023; вантажна відомість (Cargo Manifest) б/н від 27.02.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару – додаткова угода № 5 та № 6 від 27.02.2023; документ, що підтверджує вартість страхування №09/01-181441 від 27.02.2023; загальна декларація прибуття № 22UA141000785028Z6 від 08.07.2022; контракт № 01/21 від 07.09.2021; додаток № 01 від 07.09.2021 (Специфікація) до контракту № 01/21 від 07.09.2021; договір (контракт) про перевезення №012023 від 22.12.2022; заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що агрохімікати та пестициди не підлягають державній реєстрації в Україні - Закон України № 86/95-ВР від 02.03.1995; сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UA37951445 від 10.01.2023; сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UA37951926 від 19.01.2023; копія митної декларації країни відправлення № 07331/090123/0000017 від 09.01.2023; копія митної декларації країни відправлення № 07331/170123/0000026 від 17.02.2023; митна декларація № 23UА500370001725U9 від 09.01.2023.
По МД № 23UA500370001887U1 від 10.03.2023 року: сертифікат якості від 17.01.2023 року; інвойс (invoice) №0026 від 17.01.2023; коносамент № 1 та № 2 від 03.03.2023; вантажна відомість (Cargo Manifest) б/н від 03.03.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару – додаткова угода № 7 від 03.03.2023; документ, що підтверджує вартість страхування №09/01-181437 від 03.03.2023; загальна декларація прибуття № 22UA141000785028Z6 від 08.07.2022; контракт № 01/21 від 07.09.2021; додаток № 01 від 07.09.2021 (Специфікація) до контракту № 01/21 від 07.09.2021; договір (контракт) про перевезення №012023 від 22.12.2022; заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що агрохімікати та пестициди не підлягають державній реєстрації в Україні - Закон України № 86/95-ВР від 02.03.1995; сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UA37951926 від 19.01.2023; копія митної декларації країни відправлення № 07331/170123/0000026 від 17.02.2023;митна декларація № 23UА500370001887U1 від 09.01.2023.
По МД № 23UA50041000611U7 від 22.03.2023 року: сертифікат якості від 17.01.2023 року; інвойс (invoice) №0026 від 17.01.2023; коносамент № 1 від 15.03.2023; вантажна відомість (Cargo Manifest) б/н від 15.03.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару – додаткова угода № 8 від 15.03.2023; документ, що підтверджує вартість страхування №09/01-181336 від 14.03.2023; контракт № 01/21 від 07.09.2021; додаток № 01 від 07.09.2021 (Специфікація) до контракту № 01/21 від 07.09.2021; договір (контракт) про перевезення №012023 від 22.12.2022; заява декларанта або уповноваженої ним особи, в вигляді внесення коду до митної декларації, про те, що агрохімікати та пестициди не підлягають державній реєстрації в Україні - Закон України № 86/95-ВР від 02.03.1995; сертифікат про походження товару форми СТ-1 № UA37951926 від 19.01.2023; копія митної декларації країни відправлення № 07331/170123/0000026 від 17.01.2023; митна декларація № 23UА500410000611U7 від 22.03.2023.
Одеська митниця відмовила у митному оформленні (випуску) товарів, прийняла картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2023/000055 від 05.03.2023 (а.с.25), №UA500370/2023/000058 від 10.03.2023 (а.с.45), №UA500410/2023/000020 від 22.03.2023 (а.с.61) через порушення «правила прямого транспортування» до товарів походженням з Туркменістану. У межах двосторонніх та багатосторонніх угод про вільну торгівлю, укладених Україною з Туркменістаном, визначення країни походження товарів здійснюється відповідно рішення про Правила визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року (із змінами, до яких приєдналася Україна). Відповідно до пункту 9 цих Правил товар вважається як такий, що походить з митної території держави-учасниці Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, якщо він відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження, експортується резидентом однієї з держав-учасниць цієї Угоди і ввозиться резидентом держави-учасниці цієї Угоди з митної території іншої держави-учасниці цієї Угоди. Таким чином, рішенням про Правила визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року не передбачено можливість транспортування в Україну товарів походженням з Туркменістану транзитом через територію країн, які не є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року. Роз`яснення надані листом Державної митної служби України від 05.07.2022 №08-1/15-03/7/3716".
Позивач вважає, що зазначені картки відмови є протиправними, такими, що суперечать положенням законодавства України та підлягають скасуванню, тому звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що транспортування товарів не могло відбуватися шляхом прямого транспортування в силу географічного положення Туркменістану відносно України. Також позивач не мав змогу здійснити транспортування в Україну товарів походженням з Туркменістану транзитом через територію країн, які є учасниками Угоди про створення зони вільної торгівлі від 15 квітня 1994 року, оскільки вказана угода припинила свою дію. В такому випадку відповідно до частини 8 статті 36 Митного кодексу України при існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах. Оскільки позивач дотримався вимог частини 8 статті 36 Митного кодексу України, він не втрачає право на застосування митних преференцій.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України.
Згідно ст. 1 Митного кодексу України (далі – МКУ), законодавство України з питань митної справи складається з Конституції України, цього Кодексу, інших законів України, що регулюють питання, зазначені у статті цього Кодексу, з міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також з нормативно-правових актів, виданих на основі та на виконання цього Кодексу т інших законодавчих актів. Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом та іншими законами України застосовуються правила міжнародного договору України. 
Згідно ст. 36 МКУ, країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частин країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. 
При цьому ч. 7 цієї статті визначено, що повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорі України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України. 
Відповідно до ст. 271 МКУ, мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
Статтею 280 МКУ передбачено, що ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України. 
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. 
Згідно ст. 281 МК України допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори. 
Пунктом 2 частини 1 статті 292 МКУ передбачено, що митні платежі не сплачуються у разі, якщо відповідно до цього Кодексу, Податкового кодексу України, інших законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України щодо товарі надано звільнення або повне умовне звільнення від сплати митних платежів - у період дії такого звільнення і при дотриманні умов, у зв`язку з якими його надано. 
Стаття 300 МКУ встановлює, що умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
Підпунктом 14.1.254 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що умови звільнення від оподаткування податком на додану вартість та акцизним податком у разі ввезення товарі на митну територію України - це звільнення (умовне повне або умовне часткове) від сплати нарахованого податкового зобов`язання у разі розміщення товарів у митних режимах, що передбачають звільнення від оподаткування за умови дотримання вимог митного режиму, встановлених Митним кодексом України.
Позивач при декларуванні ввезених через митний кордон України товарів виробництва та країни походження Туркменістану, вважає, що має податкову пільгу відповідно до розділу ІV «Застосування тарифних пільг (тарифних преференцій)» класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.09.2012 року №1011 «товари, що ввозяться в Україну згідно з міжурядовими угодами України з країнами СНД (крім Республіки Грузія), або двосторонніми міжурядовими угодами України з країнами СНД про вільну торгівлю».
Відповідачем не заперечується, що товар «Карбамід марки «Б», який ввезено позивачем, повністю вироблений або підданий достатній переробці в Туркменістані та відповідає вимогам походження, встановленим відносно таких, цей факт підтверджений сертифікатами про походження товару форми, актами експертиз походження товару. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених МК України.
Законом України від 04.11.1995 року № 426/95-ВР (чинний) ратифіковано Угоду між Урядом України та Урядом Туркменістану про вільну торгівлю, підписану в м. Ашгабаті 5 листопада 1994 року. Відповідно до частини 1 статті 1 Угоди між Урядом України та Урядом Туркменістану про вільну торгівлю від 05.11.1994 Договірні Сторони не застосовують мито, податки та збори, що мають еквівалентний вплив на експорт та(або) імпорт товарів, що походять з митної території однієї з Договірних Сторін і призначені для митної території іншої Договірної Сторони. Вилучення з даного торгового режиму за погодженою номенклатурою товарів оформляється документами, які є невід`ємною частиною цієї Угоди, якщо Договірні Сторони визнають це за необхідне.
Пунктом 9 Правил визначення країни походження товарів від 24 вересня 1993 року, затвердженими Рішенням Ради глав Урядів Незалежних Держав визначено, що товар вважається таким, що походить з країни експорту, лише у випадку, якщо цей товар не лише відповідає встановленим цими Правилами критеріям походження та іншим умовам, але й закуповується безпосередньо у підприємства, фірми, зареєстрованих у встановленому порядку в країні експорту, та експортується шляхом прямого відвантаження з цієї країни в країну імпорту.
Відповідач наполягає на порушення прави прямого транспортування, однак колегія суддів зауважує, що транспортування товарів не могло відбуватися шляхом прямого транспортування в силу географічного положення України та Туркменістану, а також позивач не мав змоги здійснити транспортування товару через території держав-учасниць Угоди про зону вільної торгівлі з початком військової агресії РФ проти України.
В той же час доречно зауважити на положенні ч.8 ст.36 МК України, яким визначено, що при існуванні встановлених правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження дозволяється відступати від них у випадках, коли таке транспортування неможливе в силу географічного положення та/або якщо товари знаходяться під митним контролем у третіх країнах.
У статті 1 Закону України від 20.10.1999 № 1172-ХІV "Про транзит вантажів" визначено, що транзит вантажів - перевезення транспортними засобами транзиту транзитних вантажів під митним контролем через територію України між двома пунктами або в межах одного пункту пропуску через державний кордон України. В частині 1 статті 90 Митного кодексу України від 13.03.2012 № 4495-VI визначено, що транзит - це митний режим, відповідно до якого товари та/або транспортні засоби комерційного призначення переміщуються під митним контролем між митними органами однієї чи кількох країн або в межах зони діяльності одного митного органу без будь-якого використання цих товарів, без сплати митних платежів та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
В розділі І "Митний транзит" Спеціального додатку Е "Транзит" до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 (дата приєднання України 05.10.2006, дата набрання чинності для України 15.09.2011) визначено, що митний транзит - митний режим, відповідно до якого товари транспортуються під митним контролем з одного митного органу в інший митний орган.
Відповідно до статті 1 Конвенції про процедуру міжнародного митного транзиту під час перевезення вантажів залізничним транспортом із застосуванням накладної УМВС від 09.02.2006 термін "міжнародний митний транзит" означає митну процедуру, відповідно до якої вантажі перевозяться через кордони однієї чи більше держав під митним контролем від митниці пункту відправлення до митниці пункту призначення.
Отже, у відповідності до положень національного законодавства України та міжнародних договорів товари знаходяться під митним контролем під час перевезення у режимі транзиту територіями країн.
Пунктом 12 розділу І "Правила визначення походження товарів" Спеціального додатку К до Міжнародної конвенції про спрощення і гармонізацію митних процедур від 18.05.1973 (дата приєднання України 05.10.2006, дата набрання чинності для України 15.09.2011) передбачено: "12. Рекомендоване правило. У випадках, коли існують установлені правила прямого транспортування товарів із країни їхнього походження, дозволяється відступати від них, зокрема з географічних причин (наприклад, у випадку з країнами, оточеними з усіх боків сушею), а також у випадку з товарами, що знаходяться під митним контролем в третіх країнах (наприклад, у випадку з товарами, які демонструються на ярмарках або на виставках чи є поміщеними на митні склади)."
Товари, зазначені у митних деклараціях (МД) № 23UA500370001725U9 від 05.03.2023 року, №23UA500370001887U1 від 10.03.2023 року, № 23UA500410000611U7 від 22.03.2023 року, не могли бути поставлені шляхом прямого транспортування в силу географічного положення України та Туркменістану та переміщувались під митним контролем транзитом через території третіх країни, що дозволяє відступати від правил прямого транспортування товарів із країни їхнього походження.
Вищевказане свідчить про правильність застосування позивачем митної преференції пов`язаною з походженням товару, тому картки відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500370/2023/000055 від 05.03.2023 року; № UA500370/2023/000058 від 10.03.2023 року та № UA500410/2023/000020 від 22.03.2023 року прийняті Одеською митницею протиправно, у зв`язку з чим вірно скасовані судом першої інстанції.
Щодо доводів апелянта в частині стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно приписів ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем заявлено до відшкодування витрати на правову допомогу, пов`язані з розглядом справи у суді першої інстанції у розмірі 20 000 грн. На їх підтвердження надано: договір про надання правничої допомоги від 02.09.2022 року, укладеним між позивачем та АБ «Колесніков Лігал», додаткова угода від 25.07.2023 року до цього договору, рахунок №КМВ/24095/01 від 08.11.2023 року, платіжна інструкція №116 від 08.11.2023 року на суму 20 000грн, інформаційне повідомлення про зарахування коштів №116 від 08.11.2023 року та детальний опис наданих послуг у справі №420/24095/23.
Суд першої інстанції вважав доведеним факт отримання позивачем правової допомоги, однак, з огляду на неспівмірність заявленої суми, присудив на користь позивача 7 000 грн.
В поданій апеляційній скарзі митний орган зазначає, що сума витрат на правову допомогу є неспівмірною до складності даної справи, тому її необхідно зменшити. 
Судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги у відповідній частині, оскільки погоджується з висновками суду першої інстанції.
Так, статтею 16 КАС України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно ст.134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат і адміністративним процесуальним законодавством регламентовано право позивача на відшкодування таких витрат за умови їх підтвердження належними доказами.
Статтею 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу вищевикладеного, видно, що адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 922/902/19.
Подаючи апеляційну скаргу, відповідач не заперечував сам факт отримання позивачем правової допомоги, однак наголошував на необхідності зменшення присудженої суми витрат на правову допомогу з огляду на її неспівмірність до складності даної справи.
Частиною 2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, ЄСПЛ зазначив, що згідно з його прецедентною практикою (§ 23 справи «Санді Таймс проти Об`єднаного Королівства (№ 2)» (Sunday Times v. UK (№2) від 6.11.1980, скарга № 6538/74) відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, їх необхідність і, більше того, умова розумності їх розміру.
Таким чином, на суд покладаються вимоги не тільки формально дослідити умови виконання договору про надання правової допомоги, а й встановити співмірність визначеної суми з урахуванням індивідуальних обставин кожної справи.
З огляду на вказане, суд першої інстанції мав підстави для надання оцінки співмірності заявлених до відшкодування витрат на правову допомогу, що корелюється з прецедентною практикою ЄСПЛ.
В аспекті наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що дана справа є типовою, відноситься до справ незначної складності, тому не потребує значних зусиль та обсягу залученого часу з боку адвоката, однак стягнута на користь позивача сума (7000 грн) є обґрунтованою та співмірною.
Посилання відповідача на розмір прожиткового мінімуму не є релевантним для визначення гонорару адвоката.
Резюмуючи наведене вище, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 25 вересня 2023 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"- "г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 320, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Одеської митниці – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2025 року – залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко