ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1458/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Злагода", вул.Борщагівська, буд. 154, офіс 5-3, м. Київ, 03056 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія", вул. Торгова, буд. 6, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500
про стягнення заборгованості у розмірі 100029,49 грн, з яких: 80896,20 грн - основного боргу, 12710,68 грн - пені, 1875,02 грн - 3 % річних, 4547,59 грн - інфляційних нарахувань.

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Українська Злагода" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія" про стягнення заборгованості у розмірі 100029,49 грн, з яких: 80896,20 грн - основного боргу, 12710,68 грн - пені, 1875,02 грн - 3 % річних, 4547,59 грн - інфляційних нарахувань.
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою господарського суду Івано-Франківської області від 22.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, порушено провадження у справі; відповідно до приписів ст. 252 ГПК України, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; встановив відповідачу строк для подання відзиву на позов та запропонував сторонам у разі наявності заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження подати заяву з відповідним обґрунтуванням своїх заперечень.
Позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем зобов`язань за договором поставки №1496 від 27.06.2023, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ та Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія" щодо оплати вартості поставленого Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ товару на загальну суму 80896,20 грн за товаро-транспортною накладною від 25.02.2025 до накладної № 1968 від 25.02.2025.
У позивача Товариства з обмеженою відповідальністю “Українська Злагода” право вимоги до відповідача виникло на підставі укладеного між Товариством з обмеженою відповідальність "Українська Злагода" та Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ договору про відступлення права вимоги від 10.03.2025. 
За порушення строків виконання зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення 12710,68 грн пені, 1875,02 грн 3 % річних, 4547,59 грн інфляційних нарахувань.

Позиція відповідача.
Відповідач відзиву на позов або будь-яких заперечень на позов не подав.
Обставини справи. Оцінка доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
27.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ (як постачальником) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія" (як покупцем) укладено договір поставки №1496.
Відповідно до п. 1.1. договору постачальник зобов`язаний поставити та передати у власність покупцеві товари (надалі - товар), а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 1.2. договору найменування товару: алкогольні та безалкогольні напої, лікеро-горілчані вироби в асортименті згідно з узгодженими сторонами замовлень.
Як вбачається з п. 2.1. договору ціна, одиниця виміру кількості товару та загальна кількість товару зазначаються в накладних (далі за текстом – «накладні»), що є невід`ємною частиною цього договору. Сторони підписуючи цей договір, згодні з тим, що накладна виконує за умовами цього договору функції специфікації і саме у накладній зазначається кількість товару, ціна та загальна сума партії товару, що постачається.
Пунктом 3.3. договору передбачено, що здача-прийом товару здійснюється уповноваженими представниками постачальника та покупця на складі покупця. Підтвердженням здачі-прийому товару є підписи уповноважених представників сторін на екземплярах накладних та довіреність на особу, яка уповноважена покупцем на підписання накладної. Після здачі-прийому товару ніякі претензії стосовно кількості товару постачальником не розглядаються.
Як вбачається із абз. 2, абз 3. п. 3.4. договору постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну за датою виникнення податкових зобов`язань, що визначаються відповідно до. п. 187.1 ст. 187 ПК України. Постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни визначені в п. 201.10 ст. 201 ПК України, але в будь-якому випадку не пізніше 365 календарних днів з дати складання податкової накладної та/або розрахунку коригування. В такому випадку постачальник не вважається таким, що порушив свої зобов`язання зі складання податкової накладної та/або її реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Відповідно до п. 3.6. договору право власності на поставлений товар переходить від постачальника до покупця після отримання товару, що підтверджується підписами уповноважених осіб у товарних накладних. Ризик випадкової загибелі чи пошкодження товару несе покупець з моменту отримання ним товару від постачальника.
Згідно з п. 4.1. договору сторони підписуючи цей договір дійшли до згоди, що загальна сума (ціна) даного договору складається з сум вартості товару, вказаних в накладних, які сторони підписують у продовж строку дії договору.
Як вбачається з п. 5.2. договору остаточний термін оплати отриманої покупцем партії товару на банківський рахунок постачальника складає 14 (чотирнадцять календарних днів) з моменту одержання товару покупцем за накладною.
Як вбачається з п. 5.4. договору розрахунки за договором здійснюються сторонами виключно у формі безготівкових розрахунків на поточний рахунок постачальника, зазначеного у п. 12 договору або готівкових розрахунків у касу постачальника, з видачою ним розрахункового документа або у інший спосіб визначений чинним законодавством України.
Згідно з п. 7.1. договору даний договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до 31.12.2023, а у частині розрахунків за поставлений товар – до моменту проведення остаточного розрахунку.
Пунктом 7.2. договору встановлено, що у разі якщо жодна із сторін не повідомила протягом 30 календарних днів до закінчення строку дії договору письмово іншу сторону про небажання продовжувати договірні стосунки, договір вважається продовженим на 1 календарний рік, без обмеження кількості разів таких продовжень.
Сторони не повідомляли одна одну в порядку передбаченому п. 7.2. договору про небажання продовжувати договірні стосунки. 
Відтак договір на момент виникнення грошових зобов`язань був чинним.
Відповідно до п. 8.1. договору за порушення строків розрахунків, передбачених договором покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % (але не більше подвійної облікової ставки НБУ) від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків.
Додатковою угодою до договору поставки №1496 від 27.06.2023, відповідач уповноважив Яцинял Л.М. на отримання товару від постачальника, засвідчив підпис даної особи та відбиток печатки.
На виконання умов договору 25.02.2025 Товариство з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ поставило відповідачу Товариству з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія" товар на загальну суму 80896,20 грн, що підтверджується товаро-транспортною накладною від 25.02.2025 до накладної №1968 від 25.02.2025 на суму 80896,20 грн; податковою накладною № 28542 від 25.02.2025 на суму 80896,20 грн, зареєстрованою в ЄРПН.
Як вбачається з позовної заяви, на підтвердження наявності вказаного боргового зобов`язання позивач не може надати видаткову накладну № 1968 від 25.02.2025 на суму 80896,20 грн, так як 23.06.2025 внаслідок ракетно-дронової атаки російської федерації на м. Київ, орендований відповідачем офіс у м. Києві на вул. Польовій, 24 був повністю знищений разом із усією документацією, в тому числі і вищезазначеною накладною, комп`ютерною та офісною технікою, іншим майном позивача, внаслідок пожежі, яка утворилася після обстрілу. 
Дана обставина підтверджується листом Солом`янського РУ ГУ ДНСН України в м.Києві, від 15.07.2025, актом про пожежу від 23.06.2025 Солом`янського РУ ГУ ДНСН України в м. Києві.
10.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ (як первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальність "Українська Злагода" (як новим кредитором) укладено договір про відступлення права вимоги.
Згідно п. 1.1. договору, первісний кредитор передає належне йому право вимоги згідно з договорами поставки, які вказані в додатку № 1 до цього договору (далі — "основний договір"), укладені з боржниками, а новий кредитор приймає право вимоги що належне Первісному кредитору за основними договорами.
Відповідно до п. 1.2. договору, за цим договором новий кредитор одержує право (замість первісного кредитора) вимагати від боржників належного виконання всіх зобов`язань за основними договорами.
За п. 1.3. договору, первісний кредитор передає право вимоги грошового зобов`язання новому кредитору, що виникла на підставі основних договорів, що на дату укладання цього договору становить 367701295,29 грн (триста шістдесят сім мільйонів сімсот одна тисяча двісті дев`яносто п`ять гривні 29 копійок). Розрахунки за договором здійснюються в грошовій формі. Грошові зобов`язання визнаються виконаними з моменту надходження грошових коштів на поточний рахунок відповідної сторони.
Згідно п. 1.4. договору, перехід права вимоги від первісного кредитора до нового кредитора відбувається у момент підписання цього договору його сторонами.
Відповідно до додатку №1 до договору (п. 91 додатку № 1) первісний кредитор передав новому кредиторові належне йому право вимоги, на суму 80896,20 грн до відповідача.
За порушення строків виконання зобов`язання, позивачем заявлено до стягнення 12710,68 грн пені, 1875,02 грн 3 % річних, 4547,59 грн інфляційних нарахувань.

Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення. Висновки суду.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
У відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).
Згідно матеріалів справи, позивач не може надати суду видаткову накладну №1968 від 25.02.2025 на суму 80896,20 грн, оскільки внаслідок ракетно-дронової атаки російської федерації на м. Київ 23.06.2025, орендований відповідачем офіс у м. Києві на вул. Польовій, 24 був повністю знищений разом із усією документацією, в тому числі і вищезазначеною накладною.
При цьому, суд зазначає про те, що в матеріалах справи наявні інші докази, які в сукупності свідчать про фактичне здійснення господарської операції з поставки Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ відповідачу товару на суму 80896,20 грн.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, а тому окрім обставин оформлення первинних документів, підлягають доведенню обставини щодо наявності або відсутності реального руху такого товару (правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 31.10.2019 у справі № 920/61/19).
Відповідно до статті 1 Закону “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" №996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію.
За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документу є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.
У свою чергу, господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).
Перелік первинних документів, якими оформлюються господарські операції, може бути встановлений правовими нормами.
Відповідно до абзаців двадцять п`ятого та двадцять шостого розділу 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.97 № 363, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 20.02.1998 за № 128/2568 (далі - Правила №363), товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.
Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи; вона є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.
Пунктом 1.1 Правил №363 встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Таким чином, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення автомобільним транспортом.
Як зазначалося вище за умовами договору постачальник зобов`язаний скласти податкову накладну за датою вникнення податкових зобов`язань, що визначаються відповідно до. п. 187.1 ст. 187 ПК України. Постачальник зобов`язаний зареєструвати податкову накладну та/або розрахунок коригування до податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни визначені в п. 201.10 ст. 201 ПК України.
Згідно матеріалів справи, первісний кредитор виконав свій обов`язок та зареєстрував у Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну 25.02.2025 на суму 80896,20 грн.
Згідно з пп. б п. 187.1 ст. 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс). 
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, тобто спричиняють правові наслідки.
Підставою для виникнення в платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій з придбання товарно-матеріальних цінностей з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій. Сума податку для включення до податкового кредиту повинна бути підтверджена податковою накладною, виписаною постачальником на операцію з постачання товару (послуг) і зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Таким чином, суд здійснивши оцінку наданих позивачем доказів в сукупності та з урахуванням принципу вірогідності доказів, дійшов висновку про те, що вказані докази свідчать про фактичне здійснення господарської операції з поставки Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ відповідачу товару на суму 80896,20 грн.
При цьому, у матеріалах справи відсутні будь-які докази невизнання відповідачем факту постачання. Також, відповідачем будь-яких заперечень чи доказів на спростування факту наявності боргу суду не надано.
Отже, як встановлено судом, на виконання умов договору №1496 від 27.06.2023, Товариство з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ здійснило поставку товару відповідачу на суму 80896,20 грн, однак, відповідач свої зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати товару не виконав, у зв`язку з чим утворився борг. 
Частиною 1 ст.512 Цивільного кодексу України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч.1 ст.513 Цивільного кодексу України).
Статтею 514 Цивільного кодексу України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як встановлено судом, згідно умов договору про відступлення права вимоги від 10.03.2025 укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю „Українська торгова дистрибуційна компанія“ (як первісним кредитором) та Товариством з обмеженою відповідальність "Українська Злагода" (як новим кредитором), позивач Товариство з обмеженою відповідальність "Українська Злагода" набув право вимоги до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія" за зобов`язаннями, що виникли на підставі договору поставки №1496 від 27.06.2023.
Факт порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати отриманого товару підтверджується матеріалами справи, тому вимога позивача про стягнення з відповідача основного боргу в сумі 80896,20 грн є обґрунтованою та підлягає задоволенню.
Відповідно до п. 8.1. договору за порушення строків розрахунків, передбачених договором покупець сплачує постачальнику неустойку у вигляді пені у розмірі 0,2 % (але не більше подвійної облікової ставки НБУ) від суми заборгованості за кожен день прострочення розрахунків.
Приписами статей 549, 551, 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
З огляду на допущені відповідачем порушення строків оплати та враховуючи правильність здійснених позивачем розрахунків пені, вимоги про стягнення 12710,68 грн пені є обґрунтованими.
За приписами статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати сплати боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України є способами захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За прострочення відповідачем грошового зобов`язання позивачем заявлено до стягнення 1875,02 грн 3 % річних та 4547,59 грн інфляційних нарахувань.
Судом здійснено перевірку розрахунку 3% річних та інфляційних втрат та встановлено їх арифметичну та методологічну правильність. Отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. 
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
За наведених обставин, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та їх задоволення.
Судові витрати.
Склад та порядок розподілу судових витрат визначено Главою 8 Розділу I ГПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Відповідно до п.2 ч.1 ст.129 ГПК України, враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, судовий збір слід покласти на відповідача.
Керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 77, 86, 129, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Злагода" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія" про стягнення 100029,49 грн - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Галицька торгова компанія", вул. Торгова, буд. 6, м. Долина, Івано-Франківська область, 77500 (ідентифікаційний код 34535868) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська Злагода", вул. Борщагівська, буд. 154, офіс 5-3, м. Київ, 03056 (ідентифікаційний код 45522165) 80896 (вісімдесят тисяч вісімсот дев`яносто шість) грн 20 коп. - основного боргу, 12710 (дванадцять тисяч сімсот десять) грн 68 коп. - пені, 1875 (одну тисячу вісімсот сімдесят п`ять) грн 02 коп. - 3 % річних, 4547 (чотири тисячі п`ятсот сорок сім) грн 59 коп. - інфляційних нарахувань, 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп. - судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 04.03.2026.

Суддя Неверовська Л. М.