ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

26 березня 2026 року      м. Чернівці  справа № 569/15137/25
провадження №22-ц/822 /403/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Черновська А.К.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини,

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визначення способів участі батька у вихованні дитини.
Позов обґрунтовано наступним. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/22063/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за місцем реєстрації матері та після розірвання шлюбу між сторонами проживає разом з нею. Після розірвання шлюбу відповідач змінила прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів.
Зазначав, що в добровільному порядку сторонам не вдалося вирішити питання щодо участі у вихованні батька дитини, тому позивач звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради у відповідь на звернення позивача повідомила, що провела профілактичну бесіду з відповідачем та роз`яснила їй права обох батьків стосовно участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. Однак, такі заходи не відновили батьківських прав позивача, і не зважаючи на запевнення відповідача, що вона жодним чином не чинить перешкод батьку у спілкуванні з дитиною, ОСОБА_2 так і не має можливості спілкуватися з сином ні особисто, ні по телефону.
Посилаючись на зазначене, просив визначити наступні способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_9 , враховуючи його стан здоров`я та особисте бажання, а саме: 1) перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця починаючи з 11:00 год до 19:00 год без участі матері; 2) релігійні свята за Григоріанським календарем: Свято Хрещення Ісуса Христа Йордані (6 січня), Стрітення (2 лютого), Благовіщення (25 березня), Преображення Господнє (16 серпня), Покрова Пресвятої Богородиці (1 жовтня), День Святого Миколая (6 грудня), Різдво (25 грудня), Великдень за григоріанським календарем, Вербна неділя (7 днів перед Великоднем), трійця (50 днів після Великодня) з 11:00 год. до 17:00 год. без участі матері дитини; 3) у дні іменин сина ОСОБА_8 з 11:00 год. до 16:00 год. без участі матері.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. 
Визначено ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді побачень, враховуючи стан здоров`я дитини та особисте бажання, а саме: перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця з 15.00 год. до 19.00 год., без присутності матері.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1211,20грн. 
В іншій частині вимог відмовлено. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року, відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , стягнути з позивача на користь відповідачки понесені судові витрати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 зазначає, що позивачем ОСОБА_2 на підтвердження зазначених в позові обставин, не надано жодних доказів на підтвердження того, яким чином та за яких обставин відповідачкою ОСОБА_10 чинилися йому перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_8 та які заходи застосовувалися ним щодо побачення і спілкування.
Зокрема, при прийнятті оскаржуваного рішення, суд першої інстанції зовсім не взяв до уваги систематичне вчинення позивачем ОСОБА_2 домашнього насильства, а також іншого роду хуліганських дій відносно колишньої дружини ОСОБА_10 , ввесь час перебуваючи в нетверезому стані, свідком чого являється їх спільний малолітніх син ОСОБА_8 . Так, на підтвердження факту вчинення позивачем ОСОБА_2 насильницьких та хуліганських дій, до поданого відзиву на позовну заяву долучено постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як за ст. 173-2 КУпАП та ст. 173 КУпАП, протоколів про дані адміністративні правопорушення, письмові матеріали справ, а також відеоматеріали із бодікамер поліцейських та із мобільного телефону позивачки (яким суд першої інстанції взагалі не надав оцінки, а прийшов до явно упередженого рішення). Окрім того, на підтвердження протиправної поведінки позивача, до поданого відзиву долучено лист Рівненського районного управління поліції від 02.07.2025 року, у якому містяться відомості про вчинення ОСОБА_2 по відношенню до відповідачки проявів домашнього насильства, інші порушення у період з 2024 року по даний час та заходи реагування щодо кривдника. 
При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що малолітній ОСОБА_8 неодноразово був свідком насильницьких та хуліганських дій свого батька ОСОБА_2 , крім того дитина пам`ятає це, про що повідомляв під час психологічної діагностики в практичного психолога. Апелянт вважає, що на даний час спілкування дитини з батьком матиме негативний вплив на нормальний розвиток дитини, а сам контакт з батьком не відповідає інтересам дитини, а тому встановлення графіку побачень ОСОБА_2 із його сином ОСОБА_8 на даний час буде суперечити найкращим інтересам дитини, тим більше, побачення батька-кривдника із дитиною без присутності матері.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи наступне. 
Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненський області 18 вересня 2018 року, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30 листопада 2023 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення суду набрало законної сили 2 січня 2024 року.
ОСОБА_3 5 березня 2024 року змінила прізвище на « ОСОБА_6 », що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_2 від 05.03.2024 року, актовий запис № 20. 
З копій Актів №8 обстеження житлових умов про фактичне проживання (або відсутність зареєстрованих осіб) від 15.05.2025 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 не зареєстровані, але фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 25 липня 2025 року встановлено, що ОСОБА_7 25 липня 2025 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 , отримавши прізвище після укладення державної реєстрації « ОСОБА_12 ».
Судовим наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 25 червня 2025 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
З листа виконавчого комітету служби у справах дітей Рівненської міської ради вбачається, що заява ОСОБА_2 від 24.04.2025 розглянута службою у справах дітей. З ОСОБА_7 матір`ю малолітньоьго ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , службою у справах дітей було проведено бесіду щодо питання участі батька у вихованні дитини. У своєму письмовому поясненні ОСОБА_7 зазначила, що не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні з сином.
Постановами Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 16 травня 2025 року, 20 червня 2025 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП (а.с.44,51).
Постановою Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 24 червня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.173-8 КУпАП (а.с.52).
Постановами Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 25 квітня 2025 року, 04 червня 2025 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП.
З інформації наданої ГУ Національної поліції в Рівненській області вбачається, що ОСОБА_7 з 01.01.2024 по теперішній час 6 разів зверталася до Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області про вчинення ОСОБА_2 стосовно неї неправомірних дій. ОСОБА_2 , 18.01.1995 року перебуває на обліку Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області в категорії «кривдник» з 07.05.2025 року. 
Рішенням Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року заяву ОСОБА_7 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Рівненське районне управління поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , строком на 6 (шість) місяців, яким визначити тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонено ОСОБА_2 перебувати в місці проживання ОСОБА_7 ; заборонено ОСОБА_2 наближатися на відстань меншу ніж 50 метрів до місця проживання ОСОБА_7 ; заборонено ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) та контактувати з ОСОБА_7 через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, та в будь-який спосіб спілкуватися з нею.
З копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_2 було зареєстровано кримінальне провадження за ст. 390-1 КК України.
З протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_4 проведеної за участю практичного психолога ОСОБА_13 з метою визначення відношення дитини до батька, зроблено висновок: у дитини відсутність емоційного контакту з рідним батьком, прояв до нього образи, емоційно вольова сфера стабільна. Психологом рекомендовано, створення благополучної атмосфери для розвитку дитини.
05 вересня 2025 року ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України (а.с.99).
05 вересня 2025 року відносно ОСОБА_2 складений обвинувальний акт к кримінальному провадженні № 12025186010000750, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України.
Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2026 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України. Вирок не набрав законної сили.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-2126/25 від 28.11.2025 року «Про доцільність встановлення порядку участі ОСОБА_2 у вихованні малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 », орган опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради, вважає за доцільне визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця починаючи з 11:00 год. до 19:00 год. в присутності матері дитини, за умови відсутності обмежувального припису щодо матері ОСОБА_14 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Предметом спору у справі, що переглядається, з урахуванням меж та підстав апеляційного оскарження, є визначення способу участі батька у вихованні дитини.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною є реалізацією матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Згідно зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Отже, системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.
Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини. 
Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема змагальність сторін, диспозитивність.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Рівненської міської ради № 08-01-2126/25 від 28.11.2025 року, запропоновано визначити ОСОБА_2 спосіб участі у вихованні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: перші та треті вихідні (субота та неділя) кожного місяця починаючи з 15:00 год. до 19:00 год. в присутності матері дитини, за умови відсутності обмежувального припису щодо матері ОСОБА_14 та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У цій справі суд першої інстанції установив, що право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування сина з батьком відповідає його інтересам. 
Визначаючи способи участі батька з дитиною, суд першої інстанції врахував вік дитини та вважав, що визначений порядок спілкування дитини з батьком забезпечить відновлення прав дитини на участь у її вихованні батька та не призведе до порушення прав і законних інтересів кожного із батьків.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом першої інстанції враховано той факт, що відповідно до рішення Рівненського міськрайонного суду Рівненської області від 14 липня 2025 року видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , строком на 6 (шість) місяців, якому заборонено вчиняти певні дії щодо ОСОБА_10 , а також неодноразове притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та дрібного хуліганства, перебування на обліку Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області в категорії «кривдник».
Як встановлено під час апеляційного розгляду вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 березня 2026 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України. Вирок не набрав законної сили.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обмежувальний припис щодо матері дитини не може бути безумовною підставою для відмови у позові батька про участь у вихованні, сам по собі не скасовує батьківських прав, а може лише призвести до обмеження або визначення способу участі у вихованні. 
На спростування доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що позивач як батько, який проживає окремо від своєї дитини, очевидно має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. 
В той же час, встановивши всі обставини справи, зокрема те, що видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , строком на 6 (шість) місяців, якому заборонено вчиняти певні дії щодо ОСОБА_10 , а також неодноразове притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та дрібного хуліганства, перебування на обліку Ріненського РУП ГУНП в Рівненській області в категорії «кривдник», суд першої інстанції, визначаючи батьку спілкування з дитиною у відсутності матері, залишив поза увагою наступне. 
З протоколу індивідуальної психологічної діагностики ОСОБА_4 проведеної за участю практичного психолога ОСОБА_13 з метою визначення відношення дитини до батька, зроблено висновок: у дитини відсутність емоційного контакту з рідним батьком, прояв до нього образи, емоційно вольова сфера стабільна. Психологом рекомендовано, створення благополучної атмосфери для розвитку дитини.
Колегія суддів приймає вказані доводи апеляційної скарги відповідачки до уваги.
Існування між сторонами неприязних стосунків утруднює погодження ними форм та методів спілкування з дитиною. 
Апеляційний суд зауважує, що наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дитину. Такі непорозуміння між батьками абсолютно не сприяють якнайкращим інтересам дитини. Виключно на батьках лежить обов`язок діяти в інтересах своїх дітей. 
Верховний Суд у своїй постанові від 8 липня 2021 року (справа №484/37/20-ц) вказав, що у справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.
Апеляційний суд, приймаючи доводи апелянта щодо врахування характеристики позивача, вбачає підстави для зміни визначеного судом першої інстанції за результатами розгляду справи порядку спілкування батька з сином, оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції не врахував зазначених обставин. 
Враховуючи обставини саме цієї справи, колегія суддів вважає за необхідне надати батьку можливість спілкуватися з дитиною, однак на початку такого процесу необхідно адаптувати малолітню дитину до цього, створити їй безпечну та стабільну атмосферу, надавати емоційну підтримку, що буде можливо, коли дитина буде спілкуватися з батьком в присутності психолога, до часу, поки не пройде адаптування та налагодиться стійкий зв`язок між сином та батьком.
Також, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 09 квітня 2025 року в справі №753/11897/23 виснував, що під час вирішення спору щодо поділу батьківського часу та способів участі кожного із них у вихованні дитини, суд, виходячи з найвищих інтересів дитини, справедливої рівноваги між конкуруючими інтересами кожного з батьків та інтересів громадянського суспільства, враховуючи обставини конкретної справи, уповноважений застосувати найкращий для дитини варіант поділу батьківського часу або контакту, а тому застосування судом відповідних способів участі батька у вихованні дітей, зокрема їх корегування, з урахуванням необхідності дотримання балансу інтересів батьків та дітей, врахування громадських інтересів, не є виходом за межі позовних вимог чи вимог апеляційних скарг, а є застосуванням принципу найкращих інтересів дитини.
Колегія суддів також зауважує, що розвиток сімейної ситуації може бути динамічним, а отже і визначені у даній справі способи участі батька у вихованні дитини можуть бути змінені в подальшому, як за домовленістю батьків, з урахуванням інтересів дитини, так і у разі зміни істотних обставин, за рішенням суду за позовом одного із батьків.
З огляду на викладене апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження.
За таких обставин колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні батька з сином, визначивши проведення побачень та спілкування без присутності матері, але в присутності психолога служби у справах дітей, до адоптації дитини у спілкуванні з батьком. В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для часткової зміни рішення суду першої інстанції. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд 
ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 18 грудня 2025 року змінити, доповнивши його резолютивну частину після слів « … без присутності матері » наступним : в присутності психолога служби у справах дітей, до адоптації дитини у спілкуванні з батьком.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 2 квітня 2026 року.

Судді        І.Б. Перепелюк

І.Н. Лисак
І.М. Литвинюк