П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/33904/25	

Суддя першої інстанції - Іванов Е.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Дегтярьової С.В.,
суддів – Крусяна А.В., Яковлєва О.В.,
розглянув в порядку письмового провадження у місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі №420/33904/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 червня 2025 року №063350038225 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 09 червня 2025 року ОСОБА_1 за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до пункту а статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ, в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VІII, зарахувавши до стажу по Списку 1 періоди роботи з 01 липня 1991 року по 19 січня 2006 року за професією ткача. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року позов задоволений частково. Суд:
- визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 16 червня 2025 року №063350038225 щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;
- зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 09 червня 2025 року ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовив. 
Обґрунтування апеляційної скарги
Апелянт зазначив, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" врегульовані правовідносини щодо визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугою років та одночасно припинено в цій частині застосування Закону №1788. 
Законом №1058 передбачено його пріоритет над іншими законами України та іншими нормативно-правовими актами у сфері пенсійного страхування, а також визначено сферу, в якій Закон №1788 продовжує діяти одночасно з цим Законом. Зміни, внесені Законом №2148, є чинними та неконституційними не визнавались. 
Таким чином, пенсійний вік, визначений п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058, становить 55 років, необхідний страховий стаж — 20 років. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу зараховано всі періоди роботи. За доданими документами до пільгового стажу зараховано всі періоди роботи згідно рішень від 17 лютого 2023 року та від 04 вересня 2024 року Комісії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Страховий стаж позивача становить 34 роки 23 дні, а пільговий стаж – 14 років 06 місяців 17 днів. 
Позивач звернулась за пенсією у віці 52 роки 4 місяці, що є недостатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону № 1058. Таким чином, позивач має право на призначення пенсії після досягнення 55 років. Що стосується рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року (у справі №1-5/2018 (746/15), то висновки Конституційного Суду України у рішенні стосувались змін внесених Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ до Закону № 1788, який на час виникнення спірних у цій справі правовідносин не застосовувався Головним управлінням під час прийняття рішення про відмову у призначенні пенсії. Право позивача на призначення пенсії за віком на пільгових умовах розглядалось за нормами Закону № 1058. 
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії Головне управління керувалось саме положенням Закону № 1058 зі змінами, внесеними Законом № 2148, який чинний і регулює спірні правовідносини, а не Законом № 1788. Враховуючи викладене, у позивача відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону № 1058 у зв`язку з недосягненням віку 55 років та відсутності необхідного пільгового стажу 20 років.
Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року залишити без змін.
Рух справи
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 лютого 2026 року відкрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року у справі №420/33904/25.
13 лютого 2026 року надійшов відзивна апеляційну скаргу.
25 лютого 2026 року матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
18 березня 2026 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Колегія суддів перевірила матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, та дійшла висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Встановлені обставини
Суд першої інстанції встановив, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 04 вересня 2024 року по справі №240/11483/23 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути питання про зарахування до страхового стажу періоди роботи з 01 жовтня 1996 року по 31 жовтня 1996 року, з 01 квітня 1998 року по 30 квітня 1998 року, з 01 серпня 1998 року по 31 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 вересня 1999 року, з 01 лютого 2000 року по 30 квітня 2000 року, з 01 серпня 2000 року по 30 вересня 2000 року, з 01 квітня 2002 року по 30 квітня 2002 року, з 01 грудня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 березня 2003 року по 30 червня 2006 року, з 01 вересня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 01 грудня 2003 року по 28 лютого 2004 року, з 01 грудня 2004 року по 28 лютого 2005 року на посаді ткача четвертого розряду та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення.
Комісія при ГУ ПФУ в Житомирській області, за результатами розгляду заяви позивача про підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, 17 лютого 2023 року прийняла рішення №6863/03-16 та рішення від 04 вересня 2024 року №16131/03-16, яким зарахувала до пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», періоди роботи на Житомирському льонокомбінаті, згодом ВАТ «Льонотекс», ткачем з 01 жовтня 1996 року по 31 жовтня 1996 року, з 01 квітня 1998 року по 30 квітня 1998 року, з 01 серпня 1998 року по 31 жовтня 1998 року, з 01 червня 1999 року по 30 вересня 1999 року, з 01 лютого 2000 року по 30 квітня 2000 року, з 01 серпня 2000 року по 30 вересня 2000 року, з 01 квітня 2002 року по 30 квітня 2002 року, з 01 грудня 2002 року по 31 грудня 2002 року, з 01 березня 2003 року по 30 червня 2006 року, з 01 вересня 2003 року по 30 вересня 2003 року, з 01 листопада 2003 року по 28 лютого 2004 року, з 01 грудня 2004 року по 28 лютого 2005 року.
ОСОБА_1 1973 року народження 09 червня 2025 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про призначення пенсії за віком відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України №1058.
Заява за принципом екстериторіальності була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке за результатами розгляду вказаної заяви рішенням від 16 червня 2025 року за №63350038255 відмовило у призначенні пенсії через те що заявник не досягла пенсійного віку 55 років.
Згідно вищевказаного рішення вік заявника 52 роки 4 місяці, страховий стаж становить 34 роки 23 дні пільговий стаж за списком №2 становить 14 років 06 місяців 17 днів.  
Обґрунтування 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно пункту 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.
Закон України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII від 05 листопада 1991 року (далі Закон №1788-XII) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.
За правилами п. 2 Прикінцевих положень Закону №1058-IV від 09 липня 2003 року пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: серед іншого, особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з пунктом б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII в редакції на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ, який набрав чинності з 01 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років та збільшено тривалість страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах з 20 років до 25 років.
03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, пункт 2 частини другої статті 114 якого визначає: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Разом з цим, Законом №2148-VIII, викладено у новій редакції пункт 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, згідно з яким "пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону".
Крім цього, в силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII, наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01 жовтня 2017 року.
Рішенням Конституційного суду № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення), наведені положення Закону № 1788-ХІІ втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення).
Конституційний Суд України в рішенні у справі 1-р/2020 зазначив, що зміни, внесені до ст. 13 Закону № 1788 Законом № 213-VIII вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію, стаття 13, частина друга статті 14, пункти б-г статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
У пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 встановлений порядок виконання цього Рішення шляхом застосування положень Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 01 квітня 2015 року (набрання чинності Законом № 213-VIII) на посадах, визначених у вказаних нормах.
Відповідно до ст. 45 Закону України № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Пунктом 1 частини 1 цієї статті встановлено, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З 01 жовтня 2017 року правила призначення пенсій за Списком № 2 регламентувались одночасно двома законодавчими актами, а саме: пунктом б частини першої статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції Закону № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону № 2148-VIII. Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23 січня 2020 року №1-р/2020" у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02 березня 2015 року №213-VIII".
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в своєму рішенні від 21 квітня 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, яке підтримане постановою Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року, посилаючись на правову позицію Великої палати Верховного суду в постанові у справі №520/15025/16, а під час вирішення справи з приводу призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на підставах, що визначені одночасно положеннями п.2 частини другої ст.114 Закону № 1058 та п. б ст. 13 закону № 1788, застосував до спірних правовідносин у справі положення п. б ст. 13 Закону №1788, як такі що містять більш сприятливі умови призначення пенсії особі.
В рішенні у зразковій справі №360/3611/20 Велика палата Верховного суду зазначила, що суперечність положень Законів України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII та «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).
Велика палата Верховного суду в межах зразкової справи №360/3611/20 дійшла висновку про те, що в такому випадку підлягають застосуванню саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-ІV.
В рішенні у зразковій справі судом визначені обставини зразкової справи, які обумовлюють типове застосування норм матеріального права:
а) позивач - особа, яка звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення;
на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;
набула стаж роботи, визначений статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ Про пенсійне забезпечення;
б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.
При ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи (частина 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України).
Посилання апелянта на те, що суд перебрав на себе повноваження органу Пенсійного фонду є безпідставними, оскільки обраний судом спосіб захисту, спрямований на ефективне відновлення порушеного права позивача та відповідає вимогам законодавства.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх правових підстав для задоволення адміністративного позову у відповідній частині.
Суд першої інстанції повно та всебічно встановив фактичні обставини справи, надав належну оцінку зібраним доказам та правильно визначив правову природу спірних правовідносин, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не є підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України, якою передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Керуючись статтями 139, 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 січня 2026 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Повний текст судового рішення складений 19 березня 2026 року.

Суддя доповідач С.В. Дегтярьова

Судді А.В. Крусян

О.В. Яковлєв