Справа № 625/450/25
Провадження № 2/625/36/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року   Коломацький районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді – Лосєва Д.К.
за участю секретаря судового засідання Калюжної Л.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ :
ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» звернулося до суду з даним позовом, який обґрунтовує тим, що 05.02.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту в електронній формі, відповідно до умов якого товариство надало відповідачу грошові кошти у сумі 2500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені договором.
26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ТОВ «ФК ПРОФІТ» укладено договір факторингу № 26102023, за яким до ТОВ «ФК ПРОФІТ» перейшло право вимоги за кредитним договором до відповідача, яке у подальшому 09.09.2025 відповідно до договору факторингу № ДО-20250909/001 відступило право вимоги за кредитним договором до ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ».
Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 3440587 від 05.02.2023 у розмірі 14620 грн., судові витрати у розмірі 2422,40 грн. та понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн.
Відповідачка ОСОБА_1 надала до суду відзив на позовну заяву в якому частково визнала позов в частині укладення договору, однак заперечувала проти стягнення відсостків ввжаючи їх значно завищеними.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, у відзиві просила суд розглядати справу за її відсутності. 
Суд дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судом встановлено, що 05.02.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладений договір №3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с.18-35).
Договір № 3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорт споживчого кредиту від 05.02.2023 підписано електронним підписом Позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора А244 (а.с. 35, 36-39).
Згідно з п. 1.1. Договору, укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ITC Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт або Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону клієнта, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до Особистого кабінету. При цьому клієнт самостійно і за свій рахунок забезпечує і оплачує технічні, програмні і комунікаційні ресурси, необхідні для організації каналів доступу і підключення до вебсайту/ITC Товариства.
Згідно з п. 1.2 Договору, на умовах, встановлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає: 2 500,00 грн.
Відповідно до п. 1.3 Договору, строк кредиту становить 360 днів.
Пунктом 1.4.1. Договору встановлено відсоткову ставку за користування кредитом 2,00% в день.
Відповідно до п. 2.1. Договору, товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки клієнта, реквізити якої надані клієнтом товариству з метою отримання кредиту.
Згідно з п. 2.4 Договору, кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно з п. 2.1. договору.
Відповідно до листа ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» № 763-2802 від 28.02.2024, відповідно до Договору на переказ коштів ФК-П-19/03-01 від 12.03.2019 було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 06.02.2023 12:02:04 на суму 2500,00 грн., маска картки НОМЕР_1 , номер транзакції в системі iPay.ua – 199941564, призначення платежу: Зарахування 2500 грн на карту НОМЕР_1 (а.с. 48).
Зарахування коштів на рахунок ОСОБА_1 також не заперечується і самою відповідачкою.
26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «ФК ПРОФІТ» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 26102023, згідно якого новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 55-58).
09.09.2025 між ТОВ «ФК ПРОФІТ» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, згідно якого фактор набуває право вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с. 59-63).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 №ДО-20250909/001 та витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 09.09.2025 № ДО-20250909/001 ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» набуло право вимоги до ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 3440587 на загальну суму 14620 грн., з яких: 2500 грн. тіло кредиту; 12120 грн. нараховані відсотки (а.с. 67).
Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість відповідача за кредитним договором № 3440587 від 06.02.2023 станом на 26.10.2023 становить 14 620,50 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 2 500,10 грн., заборгованість за відсотками - 12 120,00 грн. (а.с.40-47).
Вказані суми заявлені позивачем до стягнення.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «;Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.
Отже, із наведеного слідує, що між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір та відповідач отримав кошти у розмірі 2 500,00 грн., які були перераховані на рахунок, вказаний у договорі № НОМЕР_1 .
Як вже було встановлено судом договір № 3440587 від 06.02.2023 підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; боржник на момент укладення договорів не заявляла додаткових вимог щодо його умов.
Кредитний договір містить повну інформацію щодо умов кредитування, а саме щодо суми та періоду надання кредиту і розміру процентної ставки, порядку надання і погашення кредиту, відповідальності за порушення умов договору.
Враховуючи зміст кредитного договору можливо дійти висновку, що ОСОБА_1 з моменту підписання цього договору була обізнана щодо оплатності наданого кредиту, а також щодо свого обов`язку вносити плату за користування кредитом, розміру процентів, порядку їх сплати та відповідальності за прострочення погашення кредиту.
Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі не спростування презумпції правомірності договору, зокрема в частині умов щодо нарахування відсотків, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Таким чином, вказані нарахування процентів за користування кредитом відповідають умовам укладених між сторонами договору та зазначеним нормам права.
Статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.
Передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Однак у справі не встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» приховало від позичальника об`єктивну інформацію щодо сукупної вартості кредиту. Розмір процентів за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Згідно з ст. 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20).
Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ).
З наведених норм вбачається, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор.
Відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Межі обсягу прав, що переходять до нового кредитора, можуть встановлюватися законом і договором, на підставі якого здійснюється перехід права. Обсяг і зміст прав, які переходять до нового кредитора є істотними умовами цього договору.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та постанові Верховного Суду у справі № 761/33403/17 від 28 липня 2021 року.
З урахуванням приписів ст. 517 ЦК України, доказами прав нового кредитора у зобов`язанні є документи, які засвідчують права, що передаються, та інформація, яка є важливою для їх здійснення. Договір про відступлення права вимоги є реальним договором, тому право вимоги виникає і може бути визнано судом лише після передачі документів (як майна) про право вимоги (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
Передача таких документів має на меті перевірку існування у кредитора права вимагати виконання боржником відповідних обов`язків, а також змісту та обсягу таких обов`язків (п. 41 постанови Верховного Суду від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012).
26.10.2023 між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (кредитор) та ТОВ «ФК ПРОФІТ» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 26102023, згідно якого новий кредитор приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами.
09.09.2025 між ТОВ «ФК ПРОФІТ» та ТОВ «ФК «СІТІ КОЛЕКТ» укладено договір факторингу № ДО-20250909/001, згідно якого фактор набуває право вимоги до боржників за кредитними договорами.
В матеріалах справи наявний Акт прийому-передачі боржників від 09.09.2025 за вказаним договором факторингу від 09.09.2025 та Витяг з реєстру боржників від 09.09.2025, в якому міститься інформація про боржника ОСОБА_1 та розмір боргу.
Таким чином, позивач як новий кредитор набув права вимоги за договором № 3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.02.2023 на підставі договорів факторингу.
Згідно з ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно з ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з умовами Договору № 3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.02.2023, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.
В порушення умов Договору та закону відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконала, а тому у останньої виникла заборгованість за Договором №3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.02.2023, яку слід стягнути на користь позивача, як нового кредитора, який набув права вимоги за вказаним договором на підставі договорів про відступлення права вимоги.
Суд приймає розрахунок заборгованості наданий стороною позивача щодо наявності заборгованості за Договором № 3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.02.2023 в розмірі 14 620,00 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 2 500,00 грн., заборгованість за відсотками 12 120,00 грн. та вважає його належним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ» підлягають частковому задоволенню, а з ОСОБА_1 на користь ТОВ «СІТІ КОЛЕКТ» підлягає стягненню заборгованість за договором № 3440587 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.02.2023 в загальному розмірі 14 620,00 грн., з яких: 2 500,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 120,00 грн. - сума заборгованості за процентами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача підлягають стягненню понесені ним і документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.
Що стосується витрат на правничу допомогу адвоката, то судом враховується положення ст.137 ЦПК України, відповідно до яких розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У постанові від 22.05.2024 № 754/8750/19 Велика Палата Верховного Суду вказала, що у разі недотримання вимог ч.4 ст.137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надані: Договір про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025, Додаток № 1 до Договору про надання правової допомоги № 25 від 17.10.2025, заявку про надання правової допомоги № 1290 від 23.12.2025, витяг з акту № 1290 про надання правової допомоги від 24.12.2025 на загальну суму 7000 грн., платіжну інструкцію № 711 від 01.12.2025, копію довіреності та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
З заявки про надання правової допомоги № 1290 від 23.12.2025 та витягу з акту № 1290 про надання правової допомоги від 23.12.2025 вбачається, що адвокатом Бацюк О.М. здійснено таку роботу: надання усної консультації з вивченням документів 2 год.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду 3 год.
Враховуючи конкретні обставини цієї справи, суд дійшов висновку, що зазначені позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають критерію пропорційності до предмета спору, оскільки позивачу було підготовлено один процесуальний документ позовну заяву, яка є типовою з огляду на вид діяльності позивача та не потребує значного часу для її складання, а також проведено усну консультацію (з вивченням документів), крім того суд зазначає, що заявлені витрати на правову допомогу складають більше половини ціни позову, а тому заявлений позивачем розмір судових витрат на правову допомогу не відповідає вимогам ч. 3 ст. 141 ЦПК і суд вважає за потрібне присудити стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, такі витрати частково, в розмірі 2000 грн.
Крім того позивач надав на підтвердження витрат пов`язаних з підготовленням та направленням документів боржнику у розмірі 291,74 грн., договір № ДТ-СК-30102025 про надання послуг/виконання робіт з друку, упаковки і розсилки документів, зберігання бланків, конвертів, іншої продукції від 30.10.2025 р., додаток № 2 до договору № ДТ-СК-30102025, згідно якого вартість наданих послуг складає 291,74 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 612, 625, 1046-1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 274-279, 280-289 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» 14620 (чотирнадцять тисяч шістсот двадцять) гривень 00 копійок заборгованості за кредитним договором №3440587 від 05 лютого 2023 року.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 (сорок) копійок судових витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ» 2291 (дві тисячі двісті дев`яносто одну) гривню 74 (сімдесят чотири) копійки судових витрат позивача на правову допомогу та витрат позивача за підготовку та направлення позовної заяви боржнику.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ КОЛЕКТ», адреса: 02154, м. Київ, пр. Соборності, буд. 30-А, прим. 321, ідентифікаційний код ЄДРПОУ 43950742.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя:         Д.К. Лосєв