КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи 372/2072/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4675/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Кириченко В.І. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Оніщук М.І.,
судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,
секретар Цалко Д.М.,
за участю: 
представника позивачки Шайко С.В., 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Шайком Сергієм Валерійовичем, на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , згідно з яким просила встановити факт ухилення ОСОБА_2 від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця ОСОБА_3 , що загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 та загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання.
Батьком покійної ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , з яким позивачка розірвала шлюб 06.02.1997.
При цьому, позивачка зазначала, що з моменту розірвання шлюбу вона виховувала доньку без будь-якої підтримки з боку відповідача, усі витрати, пов`язані з навчанням доньки, її лікуванням, відпочинком, захопленнями, спортом покладались виключно на позивачку.
Таке ставлення відповідача створило додаткове навантаження на позивачку, змушуючи її не лише забезпечувати матеріальні потреби, а й нести всю відповідальність за емоційний стан доньки.
Таким чином, на думку позивачки, відповідач фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що є достатньою підставою для його усунення від права на спадкування відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 1224 ЦК України.
Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 14.10.2025 у задоволенні позову відмовлено (а.с. 87-93).
В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки заяві відповідача про визнання позову, не врахував характер і зміст його визнання позову, а також не обгрунтував у мотивувальній частині рішення, чому він відступив від прямої норми закону, що передбачає обов`язок суду задовольнити позов у разі його визнання.
Також, вказує, що суд першої інстанції безпідставно не надав належної оцінки медичним документам, які підтверджують тяжкий стан здоров`я спадкодавця, її безпорадність і потребу у сторонньому догляді, а також не врахував інші письмові докази, які прямо свідчать про ухилення відповідача від виконання обов`язку утримання (а.с. 100-103).
Представник позивачки у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву, в якій підтримав апеляційну скаргу та просив розгляд справи проводити за його відсутністю.
Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника позивачки, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 є матір`ю ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 та загинула ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання бойового завдання, про що свідчить: Свідоцтво про смерть, витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, лікарське свідоцтво про смерть №1690к/2657дон, довідка про причину смерті, сповіщення сім`ї ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Донька Позивачки - ОСОБА_3 в період з 07.04.2024 по 11.05.2024 пройшла курс базової загальноосвітньої підготовки, операції інтерфлекс під керівництвом інструкторів та командування з Великої Британії та країн-партнерів на території Сполученого Королівства, де продемонструвала високу майстерність і відданість навчанню. ( згідно копії сертифікату).
18.05.2024 ОСОБА_3 закінчила курс за програмою загальновійськової підготовки і здобула кваліфікацію «Стрілець».
26.09.2024 солдат ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), водій-електрик 1 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 загинула внаслідок ворожого вогню отримала травми несумісні із життям.
Батьком покійної є - ОСОБА_2 , з яким позивачка 17.02.1995 уклала шлюб, що було зареєстровано відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського району міста Києва, який підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_2 . 06.02.1997 шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано.
Згідно з висновком про наявність порушення функцій організму №10/21 від 26.11.2021 у ОСОБА_3 був діагноз: відкритий осколковий перелом нижньої третини діафіза великогомілкової та малогомілкових кісток зі зміщенням уламків по довжині та під кутом. Розтрощення м`яких тканин у ділянці перелому. Виражений больовий синдром, набряк та деформація гомілки, порушення опороздатності кінцівки. Рекомендовано соціальні послуги: потребує постійного стороннього догляду. Висновок дійсний до 26.11.2022.
Звертаючись з позовом до суду, позивачка, як на підставу для його задоволення та встановлення факту ухилення відповідача від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, посилалася на те, що останній свідомо ухилявся від надання будь-якої допомоги, не забезпечував догляду, не підтримував морально та фактично самоусунувся від обов`язку піклуватися про свою дитину, яка перебувала у безпорадному стані.
Відповідачем у суді першої інстанції позов було визнано у повному обсязі. Зокрема, у своїй письмовій заяві відповідач визнав, що після розірвання шлюбу з 06.02.1997 і до повнолітня дочки ОСОБА_3 , яке настало 22.10.2015, не виконував батьківських обов`язків утримувати дочку в грошовій і (або) натуральній формі. Також, відповідач визнав, що з 26.11.2021 по 26.11.2022 не виконував обов`язок утримувати свою повнолітню непрацездатну дочку, яка отримала травму ноги і яка потребувала матеріальної допомоги, яку він міг надавати дочці.
Відмовляючи у задоволенні, суд перший інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено, що порушуються, не визнаються або оспорюються її права відповідачем.
При цьому, оцінюючи визнання відповідачем позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову, оскільки таке визнання суперечить закону.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
У відповідності до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
У відповідності до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до ч.ч. 3, 5, 6 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.
За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.
Верховний Суд у своїй постанові від 01.02.2022 у справі № 759/18917/17 вказував, що для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд повинен встановити сукупність таких обставин:
- ухилення особи від надання спадкодавцеві при наявності можливості її надання;
- перебування спадкодавця в безпорадному стані (похилий вік, тяжка хвороба, каліцтво);
- потреба спадкодавця саме в допомозі цієї конкретної особи.
Лише одночасна наявність і доведеність усіх зазначених обставин дає підстави для усунення спадкоємця від права на спадкування.
Разом з тим, слід зазначити, що визнання відповідачем позову (або окремих фактів, наведених у позовній заяві) не замінює обов`язку суду самостійно встановити наявність передбачених законом підстав для усунення від спадкування. Таке визнання не є безумовних та беззаперечним доказом і не звільняє позивачку від обов'язку надати належні та допустимі докази на підтвердження:
- безпорадного стану спадкодавця ОСОБА_3 на момент, коли, на думку позивачки, відповідач мав надавати допомогу;
- потреби саме в допомозі відповідача;
- умисного характеру ухилення відповідачем від виконання обов`язку (тобто усвідомлення обов`язку, наявність реальної можливості його виконати та винну бездіяльність).
Водночас, у матеріалів справи відсутні достатні докази, які б у своїй сукупності підтверджували одночасне існування всіх трьох обов`язкових елементів, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.
Крім того, як вбачається з оскаржуваного рішення, представник позивачки у судовому засіданні пояснював, що позивачка та відповідач прийняли спадщину шляхом подання відповідних заяв нотаріусу. Представник відповідача в своїх поясненнях підтвердив, що відповідач підтвердив, що визнає факт подання заяви про прийняття спадщини.
Разом з тим, як вірно встановлено судом першої інстанції, у матеріалах справи не міститься жодних документів, які б підтверджували факт подання заяви про прийняття спадщини будь-ким із спадкоємців - ані позивачкою, ані відповідачем, наявність спадкового майна.
У свою чергу, факт прийняття спадщини є ключовим для визначення: чи відкрито спадкову справу, чи є в спадкоємців право звертатися з позовом про усунення іншого спадкоємця від спадкування та чи порушуються, не визнаються або оспорюються права позивачки відповідачем.
Таким чином, встановивши, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів, які б у своїй сукупності свідчили як про наявність підстав встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця з метою усунення від спадкування, так і про порушення, невизнання та оспорення відповідачем прав позивачки, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. 
При цьому, слід наголосити, що спадкоємці не позбавлені права самостійно вирішити між собою долю спадкового майна, розподіливши його на власний розсуд або ж відмовитися від прийняття спадщини.
Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Натомість, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а відтак не впливають на законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Також слід зазначити, що у зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення понесені апелянтом судові витрати (судовий збір за подання апеляційної скарги) відшкодуванню не підлягають.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану від її імені та в її інтересах адвокатом Шайком Сергієм Валерійовичем, - залишити без задоволення.
Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту ухилення від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 09 лютого 2026 року.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова