РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

10 березня 2026 року	м. Рівне	№460/9394/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Автобаза" Рівненської обласної ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій, 
В С Т А Н О В И В:
1.Стислий виклад позицій учасників справи 
Комунальне підприємство "Автобаза" Рівненської обласної ради (далі - позивач) звернулось через свого представника (далі - представник/адвокат позивача) до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) із адміністративним позовом (позовною заявою) до Західного міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (далі - відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС від 13 березня 2025 року.
Позивач в обґрунтування позову зазначає про те, що Управлінням інспекційної діяльності у Рівненській області Західного міжрегіонального Управління Державної служби з питань праці в Комунальному підприємстві «Автобаза» Рівненської обласної ради проведено захід державного контролю, за результатами якого інспектором праці складено акт від 07 листопада 2024 року за №3Х/РB/33073/133 та винесено припис від 13 листопада 2024 року за №3X/PB/33073/133/1I, яким зобов`язано позивача у строк до 31.12.2024 виплатити звільненій 08.10.2021 працівниці ОСОБА_1 як одинокій матері яка має дитину, компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки за 2016-2021 роки, внаслідок невиконання якого відповідачем було винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/П023696/ІП-ФС від 13 березня 2025 року, якою на позивача було накладено штраф у розмірі 24000,00 грн. Позивач зауважує, що ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року було відкрито спрощене позовне провадження у адміністративній справі №460/15952/24 Комунального підприємства "Автобаза" Рівненської обласної ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправними та скасувати припису, та на момент винесення оскаржуваної постанови рішення по суті справи не прийнято, отже рішення про накладення штрафу до ухвалення судового рішення у справі про оскарження припису, який є підставою для винесення такої постанови, вважає передчасним.
Щодо безпідставності, на думку позивача, винесення оскаржуваної постанови та відсутності порушень з боку позивача норм трудового законодавства позивач зауважує, що ОСОБА_1 жодного документу для підтвердження свого статусу одинокої матері щороку за період 2016-2021 роки під час перебування на посаді головного бухгалтера для КП «Автобаза» не надавала і з відповідною заявою про надання такої відпустки не зверталася, як і щодо виплати їй компенсації за невикористані відпустки, водночас підставою для виникнення обов`язку виплати при звільненні компенсації за невикористану відпусту є відповідна заява, яку робітник зобов`язаний подати до свого звільнення роботодавцю з документами, які підтверджують факт виховання дітей без батька, чого ОСОБА_1 зроблено не було. Тому позивач вважає, що відсутні підстави для нарахування і виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової соціальної відпустки як одинокій матері, а також для виконання припису від 13 листопада 2024 року. З огляду на вказане, позивач вважає постанову відповідача про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню. 
12.06.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, де в обґрунтування заперечень проти задоволення позову вказав на те, що в ході проведення заходу державного контролю у формі перевірки інспектором праці встановлено, що в Комунальному підприємстві "Автобаза" Рівненської обласної ради мало місце порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України №2136-IX, у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому не виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки». Щодо суті виявлених порушень зазначає, що в період роботи до 08 жовтня 2021 року, згідно з наказами комунального підприємства «Автобаза» Рівненської обласної ради ОСОБА_1 надані частково щорічні основні та додаткові відпустки - одинокій матері, яка має дитину за 2009 - 2015 роки, що на думку відповідача вказує на обізнаність позивача про наявність статусу у ОСОБА_1 одинокої матері та відповідно підтверджується записом в особовій картці, свідоцтвом про народження, наказами про надання відпустки. Крім того зауважує, що наказом КП Автобаза» від 15.09.2021 №74-к ОСОБА_1 звільнена з роботи 08.10.2021 за угодою сторін за пунктом 1 частини 1 статті 36 КЗпП України з виплатою компенсації за 170 календарних днів невикористаної відпустки на підставі заяви ОСОБА_1 від 15.09.2021, водночас при звільненні не виплачена компенсація за невикористані дні соціальної відпустки, як одинокій матері яка має дитину, за 2016-2021 роки, чим порушено вимоги абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України №2136-IX, оскільки у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому не виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки», про що було складено акт та за його наслідками припис про усунення позивачем виявлених порушень. Зважаючи на те, що позивач не виконав вимоги припису та надалі мало місце порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (невиплата компенсації за всі не використані дні відпусток при звільненні працівника, що визначено частиною першою статті 24 Закону України «Про відпустки»), відповідачем було винесено оскаржувану постанову, яку відповідач вважає законною та винесеною з дотриманням встановленої чинним законодавством процедури. З огляду на вказане, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню. 
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 29.05.2025 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 29.05.2025. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.05.2025 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 02.06.2025 суд прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, встановив відповідачу п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позов.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 12.06.2025 до суду відзив, в якому виклав свої заперечення проти позову.
На момент розгляду справи по суті і ухвалення судом цього рішення інші заяви, клопотання від учасників справи до суду не надійшли, а також суд не здійснював інші процесуальні дії у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо).
З урахуванням вимог частини 4 статті 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження суд не здійснював фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Комунальне підприємство «Автобаза» Рівненської обласної ради зареєстроване в установленому законом порядку з 04.10.2022, номер запису 1006081070038005754. Видами діяльності позивача за КВЕД є: 49.39 Iнший пасажирський наземний транспорт. н.в.і.у. (основний); 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів; 86.21 Загальна медична практика; 47.30 Роздрібна торгівля пальним; 49.32 Надання послуг таксі; 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи нерухомого майна; 71.20 Технічні випробування та дослідження; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів; 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами.
07.11.2024 Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці проведено позаплановий захід щодо державного контролю у формі перевірки на предмет додержання вимог законодавства про працю Комунальним підприємством «Автобаза» Рівненської обласної ради, на підставі якої складено акт від 07.11.2024 №ЗХ/РВ/33073/133, де у ході проведенні перевірки контролюючим органом виявлено порушення позивачем вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, якими передбачено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки». Так, при звільненні ОСОБА_1 08.10.2021 їй не виплачена компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як одинокій матері за 2016-2021 роки.
На підставі зазначеного акту було винесено припис від 13 листопада 2024 року за №3X/PB/33073/133/П, яким зобов`язано КП «Автобаза» в строк до 31.12.2024 виплатити звільненій 08.10.2021 працівниці ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016- 2021 роки.
Позивач не погодився з винесеним відповідачем приписом та звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з адміністративним позов про визнання протиправним та скасування припису від 13.11.2024 №3Х/РВ/33073/133/П.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 у справі №460/15952/24 у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Автобаза» Рівненської обласної ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування припису від 13.11.2024 №3Х/РВ/33073/133/П вирішено відмовити.
31.01.2025 Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці проведено позаплановий захід щодо державного контролю у формі перевірки на предмет додержання вимог законодавства про працю Комунальним підприємством «Автобаза» Рівненської обласної ради, на підставі якої складено акт від 31.01.2025 №ЗХ/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ПО23696, яким встановлено, що станом на 31.01.2025 інформація від КП «Автобаза» з підтверджуючими документами про виконання вимог припису від 13.11.2024 №3X/PB/33073/133/П про усунення виявлених порушень, а саме: виплату при звільненні ОСОБА_1 08.10.2021 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016-2021 роки, до Управління інспекційної діяльності у Рівненській області Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, не надходила. Відповідно до повідомлення КП «Автобаза» від 31.01.2025 №9 станом на 31.01.2025 ОСОБА_1 компенсація за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016-2021 роки, не нараховувалася і не виплачувалася. У зв`язку з судовим оскарженням припису від 13.11.2024 №3X/PB/33073/133П, вимоги вказаного припису не виконані. Отже, проведеною перевіркою встановлено порушення позивачем вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, якими передбачено, що у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки». 
У зв`язку з виявленими порушеннями позивачем вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ та не виконання припису відповідача від 13.11.2024 №3Х/РВ/33073/133/П, яким позивача зобов`язано в строк до 31.12.2024 виплатити звільненій 08.10.2021 працівниці ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері яка має дитину, за 2016- 2021 роки, Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2025 №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 24000,00 грн. 
Позивач не погодився з винесеною відповідачем постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення та звернувся до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці зі скаргою на постанову від 13.03.2025 №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС.
За результатами розгляду скарги позивача на постанову від 13.03.2025 №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці прийнято рішення від 15.04.2025 №ЗХ/3.2/6530-25, яким у задоволенні скарги відмовлено, а постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2025 №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС залишено без змін.
Вважаючи таку постанову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом з наведеним позовними вимогами, а тому у цій справі, яка розглядається судом, предметом спору є постанова відповідача про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2025 №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду по суті спору.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Повноваження, правові відносини суб`єктів владних повноважень та суб`єктів господарювання у сфері дотримання законодавства про працю, питання нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, відповідальність за порушення законодавства про працю врегульовуються Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05 квітня 2007 року №877-V (далі - Закон №877-V), Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509 (далі - Порядок №509), Податковим кодексом України (далі - ПК України), а також положеннями статті 265 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Згідно із частиною 1 статті 259 КЗпП державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 затверджено Положення про Державну службу України з питань праці (далі - Положення №96).
Пунктом 1 Положення №96 визначено, що Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Першого віце-прем`єр-міністра України - Міністра економіки, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.
Підпунктом 6 пункту 4 Положення №96 визначено, що Держпраці відповідно до покладених на неї завдань, у тому числі, здійснює державний контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Пунктом 7 Положення №96 встановлено, що Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Держпраці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.
Державний нагляд (контроль) в силу вимог статті 1 Закону №877-V - це діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища. Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.
Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №877-V заходи контролю здійснюються, зокрема органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Згідно з частиною 10 статті 4 Закону №877-V посадові особи органу державного нагляду (контролю) з метою з`ясування обставин, які мають значення для повноти проведення заходу, здійснюють у межах повноважень, передбачених законом, огляд територій або приміщень, які використовуються для провадження господарської діяльності, а також будь-яких документів чи предметів, якщо це передбачено законом.
Відповідно до статті 6 Закону №877-V підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до абзацу 5 частини 1 статті 6 Закону №877-V підставою для здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю) є звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Відповідно до абзацу 9 частини 1 статті 6 Закону №877-V під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).
Суд зауважує, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 (далі - Указ №64/2022) у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому продовжувався і діє на теперішній час.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (далі - Закон №2136-ІХ) у період дії воєнного стану центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи можуть здійснювати за заявою працівника або профспілки позапланові заходи державного нагляду (контролю) за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання та фізичними особами, які використовують найману працю, в частині додержання вимог цього Закону, а також з питань виявлення неоформлених трудових відносин та законності припинення трудових договорів.
Згідно з частиною другою цієї ж статті позапланові заходи державного нагляду (контролю) здійснюються у порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
Частиною 3 статті 16 Закону №2136-ІХ передбачено, що позапланові заходи державного нагляду (контролю) у період дії воєнного стану здійснюються: за наявності підстав, визначених абзацами п`ятим, восьмим, дев`ятим, десятим частини першої статті 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»; за зверненням Київської міської військової адміністрації або обласної військової адміністрації; у зв`язку з невиконанням суб`єктом господарювання приписів про усунення порушень вимог законодавства, виданих після 1 травня 2022 року.
У період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.
Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Порушення законодавства про працю, за які до юридичних і фізичних осіб - підприємців, що використовують найману працю, застосовуються штрафи, визначені у частині 2 статті 265 КЗпП України.
Згідно з абзацом 10 частини 2 статті 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі порушення інших вимог законодавства про працю, крім передбачених абзацами другим дев`ятим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати за кожне таке порушення.
Відповідно до частин 3, 5 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У разі сплати юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вручення постанови про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю, передбаченого цією статтею, така постанова вважається виконаною.
Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, підставою для проведення відповідачем позапланового заходу зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет додержання вимог законодавства про працю Комунальним підприємством "Автобаза" Рівненської обласної ради слугувало звернення щодо можливого порушення законодавства про працю у Комунальному підприємстві "Автобаза" Рівненської обласної ради. У ході проведення заходу державного контролю у формі перевірки інспектором праці встановлено, що в Комунальному підприємстві "Автобаза" Рівненської обласної ради має місце порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України №2136-IX, у разі звільнення працівника у період дії воєнного стану йому виплачено грошову компенсацію відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки». 
За наслідками проведеної перевірки, Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці було винесено припис від 13 листопада 2024 року за №3X/PB/33073/133/1I, яким зобов`язано КП «Автобаза» Рівненської обласної ради в строк до 31.12.2024 виплатити звільненій 08.10.2021 працівниці ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016-2021 роки, який позивачем оскаржено в судовому порядку.
У ході розгляду справи суд встановив, що на момент винесення рішення у справі яка розглядається, Рівненським окружним адміністративним судом винесено рішення від 24.11.2025 у справі №460/15952/24, яким у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Автобаза» Рівненської обласної ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про скасування припису від 13.11.2024 №3Х/РВ/33073/133/П вирішено відмовити.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, у зв`язку з невиконанням позивачем вимог припису від 13.11.2024 №3Х/РВ/33073/133/П та існуванням порушень вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, за наслідками повторної позапланової перевірки, оформленої актом від 31.01.2025 №ЗХ/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ПО23696, до позивача застосовано штраф у розмірі 24000,00 грн згідно з винесеною Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС від 13 березня 2025 року. 
В оскаржуваній постанові зокрема зазначено, що Комунальним підприємством «Автобаза» Рівненської обласної ради допущено порушення вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-IX, невиплата компенсації за всі не використані дні відпусток при звільненні працівника, що визначено частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки». Роботодавцем не надано підтверджуючої інформації щодо виплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016-2021 роки.
З урахуванням виявлених відповідачем порушень у ході проведеної перевірки суд зазначає, що державні гарантії права на відпустки працівників, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи визначає Закон України «Про відпустки» від 15 листопада 1996 року №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №504/96-ВР право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.
Статтею 4 Закону №504/96-ВР унормовано види відпусток:
1) щорічні відпустки: основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством;
2) додаткові відпустки у зв`язку з навчанням (статті 13, 14 і 15 цього Закону);
3) творча відпустка (стаття 16 цього Закону);
3-1) відпустка для підготовки та участі в змаганнях (стаття 16 1 цього Закону);
4) соціальні відпустки: відпустка у зв`язку з вагітністю та пологами (стаття 17 цього Закону); відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (стаття 18 цього Закону); відпустка у зв`язку з усиновленням дитини (стаття 18 1 цього Закону); додаткова відпустка працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи (стаття 19 цього Закону);
5) відпустки без збереження заробітної плати (статті 25, 26 цього Закону).
Відповідно до частини 1 статті 19 Закону №504/96-ВР жінці, яка працює і має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину-інваліда, або яка усиновила дитину, матері інваліда з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або інваліда з дитинства підгрупи А I групи, чи одному із прийомних батьків надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 Кодексу законів про працю України).
Такі ж положення містяться у статті 182-1 КЗпП, де визначено, що одному з батьків, який має двох або більше дітей віком до 15 років, або дитину з інвалідністю, або які усиновили дитину, матері (батьку) особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, одинокій матері, батьку дитини або особи з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, який виховує їх без матері (у тому числі у разі тривалого перебування матері в лікувальному закладі), а також особі, яка взяла під опіку дитину або особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів без урахування святкових і неробочих днів (стаття 73 цього Кодексу).
Отже, як слідує із зазначених норм, щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів надається жінці, яка є одинокою матір`ю.
Право на додаткову відпустку одинокій матері також унормовано у пункті 5 частини 13 статті 10 Закону №504/96-ВР, у якій зазначено, що щорічні (основна та додаткові) відпустки за бажанням працівника в зручний для нього час надаються: одинокій матері (батьку), які виховують дитину без батька (матері); опікунам, піклувальникам або іншим самотнім особам, які фактично виховують одного або більше дітей віком до 15 років за відсутності батьків.
Відповідно до статей 18-1 та 18-3 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» одинокою матір`ю є особа, яка не перебуває у шлюбі з батьком дитини, виховує дитину без батька. Цей статус за одинокою матір`ю зберігається і в тому разі, коли вона уклала шлюб не з батьком дитини за умов, якщо діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).
Отже, основним критерієм для визначення статусу одинокої матері є: виховання та утримування дитини без участі батька.
У постанові від 18 березня 2021 року у справі №818/1350/16 Верховний Суд зазначив, що одинока мати - це жінка, яка не перебуває у шлюбі і у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, що підтверджується випискою з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження дитини, із зазначенням підстави внесення відомостей про батька малюка відповідно до абзацу 1 частини першої статті 135 Сімейного кодексу України; документом про народження дитини, виданий компетентним органом іноземної держави, в якому відсутні відомості про батька, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (для дітей, народжених за межами України), вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама, що підтверджується рішенням суду про позбавлення відповідача батьківських прав, рішенням органів опіки та піклування або суду щодо участі батька (матері) у вихованні дитини. Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2025 року у справі №260/9387/23.
Наведена правова позиція свідчить, що статус одинокої матері має визначатись на підставі юридичних фактів у кожному конкретному випадку і має підтверджуватися відповідними юридичними документами. 
Відповідно до інформації з особової картки працівника ОСОБА_1 та свідоцтва про народження зазначено відомості про дитину: доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому особова картка працівника не містить інших осіб, які перебувають у складі сім`ї ОСОБА_1 окрім її доньки.
Згідно з наявним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 17.12.2020 відомості про батька записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. 
Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданій ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 прописані лише ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 .
Наведене свідчить, що позивач має статус одинокої матері, що підтверджується належними доказами, а вказане не спростовано позивачем.
Крім того, доводи позивача про те, що жодного документу для підтвердження свого статусу одинокої матері щороку за період 2016-2021 під час перебування на посаді головного бухгалтера для КП «Автобаза» ОСОБА_1 не надавала спростовуються тим, що відповідно до наявних у матеріалах справи наказів КП «Автобаза» Рівненської обласної ради від 12.07.2010 №48, від 07.08.2012 №97, від 21.03.2017 №20, від 04.08.2017 №89, від 04.04.2018 №34, від 09.11.2018 №136, від 16.05.2019 №32, від 17.12.2020 №79-к, від 02.03.2021 №7-к, ОСОБА_1 надавалась додаткова соціальна відпустка або компенсація за такий вид відпустки, а відтак позивачу було достеменно відомо про наявність у ОСОБА_1 статусу одинокої матері, з урахуванням також того, що на лист позивача від 25.11.2024 №101 про надання документів на підтвердження статусу одинокої матері, ОСОБА_1 листом від 24.12.2024 надала, серед іншого довідку органів ДРАЦС, свідоцтво про народження дитини, довідку із ОСББ, які також надавались ОСОБА_1 до її заяви на відпустку від 07.08.2012, про що свідчить копія наказу КП «Автобаза» від 07.08.2012 №97, при цьому на момент винесення такого наказу у позивача не виникало сумнівів у перебуванні ОСОБА_1 у статусі одинокої матері, з огляду на надання останній соціальної відпустки терміном 10 календарних днів на підставі таких документів.
Вказане також спростовує доводи позивача про те, що надані ОСОБА_1 листом від 24.12.24 копії документів, перелік яких міститься в листі, не підтверджують її статус одинокої матері, оскільки такі ж документи надавались ОСОБА_1 до її заяви про надання відпустки від 07.08.2012, та які були враховані позивачем, з огляду на надання ОСОБА_1 соціальної відпустки за її заявою.
Отже з вказаних наказів, а також відомостей внесених до особової катки ОСОБА_1 , за період з 23.09.2009 ОСОБА_1 надавались соціальні відпустки: тривалістю 10 календарних днів з 20.08.2010 по 30.08.2010 за 2009 pік (наказ №48); тривалістю 10 календарних днів з 08.08.2012 по 17.08.2012 за 2010 pік (наказ №97); тривалістю 10 календарних днів з 22.03.2017 по 31.03.2017 за 2011 pік (наказ №20); тривалістю 10 календарних днів з 06.04.2018 по 16.04.2018 за 2012 pік (наказ №34); тривалістю 10 календарних днів з 26.05.2019 по 17.05.2019 за 2013 pік (наказ №32); тривалістю 10 календарних днів з 18.12.2020 по 28.12.2020 за 2014 pік (наказ №79-К); тривалістю 10 календарних днів з 02.03.2021 по 12.03.2021 за 2015 pік (наказ №7-К). Водночас, позивачем не заперечується, що ОСОБА_1 правом на виростання соціальних відпусток за 2016-2021 роки не скористалась.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 ст. 24 Закону №504/96-ВР ( у редакції чинній на момент звільнення ОСОБА_1 ) у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. При цьому, чинним законодавством не передбачено терміну давності, після якого працівник втрачає право на додаткову соціальну відпустку. Якщо він з якихось причин не скористався своїм правом на неї за попередній рік чи за кілька років, то має право використати її, а в разі звільнення (незалежно від підстав) йому має бути виплачено компенсацію за всі невикористані дні цієї відпустки.
Крім того, згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
При цьому, як слідує з матеріалів справи та не заперечується позивачем, така компенсація позивачу невикористаних днів додаткової соціальної відпустки за 2016-2021 роки ОСОБА_1 не виплачена, що є порушенням норм трудового законодавства, які були виявлені та встановлені відповідачем у ході проведення перевірок від 07.11.2024 та від 31.01.2025 та на момент винесення оскаржуваної постанови не усунуті позивачем, при цьому доказів протилежного позивач не наводить та матеріали справи не містять.
Суд також зауважує, що підставою винесення оскаржуваної постанови слугувало невиконання позивачем припису відповідача від 13.11.2024 №3Х/РВ/33073/133/П, яким позивача зобов`язано в строк до 31.12.2024 виплатити звільненій 08.10.2021 працівниці ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016-2021 роки та відповідно не усунення виявлених порушень норм трудового законодавства.
Згідно норм пункту 8 статті 7 Закону №877 припис це письмовий обов`язковий розпорядчий документ органу державного нагляду та контрою. Він видається належною посадовою особою й спрямований на усунення порушень трудового законодавства. Закон України №877 визначає, що припис обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень.
За змістом частини 11 статті 7 Закону України №877 у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.
Також, статтею 16 Закону №2136-ІХ встановлено, що у період дії воєнного стану у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк приписів про усунення порушень, виявлених під час здійснення позапланових заходів державного нагляду (контролю), штрафи, передбачені статтею 265 Кодексу законів про працю України, не застосовуються.
Згідно частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України. Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
За змістом частин 5-8 статті 265 КЗпП України, у разі сплати юридичною особою або фізичною особою - підприємцем, яка використовує найману працю, 50 відсотків розміру штрафу протягом 10 банківських днів з дня вручення постанови про накладення штрафу за порушення вимог законодавства про працю, передбаченого цією статтею, така постанова вважається виконаною.
У разі виконання припису центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та усунення виявлених порушень, передбачених абзацами четвертим - шостим, дев`ятим частини другої цієї статті, у визначені приписом строки заходи щодо притягнення до відповідальності не застосовуються.
Отже, відповідно до вказаних норм, невиконання припису центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, який є обов`язковою для виконання у визначені строки письмовою вимогою посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень, тягне за собою певні правові наслідки для осіб, які порушили вимоги законодавства про працю, шляхом притягнення їх до відповідальності у вигляді штрафу. 
Порядок накладання штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509 (далі - Порядок №509 зі змінами).
Порядок №509 визначає механізм накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення».
Відповідно до пункту 2 Порядку 509 штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, керівниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками (з підстав, визначених абзацами третім - сьомим цього пункту) (далі уповноважені посадові особи) зокрема на підставі акта, складеного за результатами заходу державного контролю за додержанням законодавства про працю або зайнятість населення, здійсненого у зв`язку з невиконанням вимог припису.
За правилами пункту 3 Порядку №509 права про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому - сьомому пункту 2 цього Порядку.
Відповідно до пункту 4 Порядку №509, під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
Суд зауважує, що інспекційне відвідування є формою державного нагляду за додержанням законодавства про працю, яке відноситься до повноважень відповідача та яке проводиться на підставі наказу та направлення. За результатами інспекційного відвідування складається акт і в разі виявлення порушень - виноситься припис. Якщо під час інспекційного відвідування встановлено факти несвоєчасної та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці, то вживаються заходи щодо притягнення об`єкта відвідування до відповідальності незалежно від усунення виявлених порушень.
Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12.04.2018 у справі №816/2325/16, від 19.09.2019 у справі №813/2406/18, від 16.07.2020 у справі №815/5516/17, від 06.10.2020 у справі №489/5032/16-а, від 30.11.2020 у справі №824/1059/17-а, від 01.12.2020 у справі №160/8918/18 та від 29.01.2021 у справі №814/1944/17.
У цій справі суд встановив, що 13.11.2024 відповідачем винесено припис №ЗХ/РВ/33073/133/П, яким позивача зобов`язано в строк до 31.12.2024 виплатити звільненій 08.10.2021 працівниці ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як одинокій матері, яка має дитину, за 2016 - 2021 роки.
Перевіряючи виконання вказаного припису, 31.01.2025 відповідачем проведено позаплановий захід державного нагляду (контролю), за результатами якого 31.01.2025 складено акт №ЗХ/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/П023696, згідно з висновками якого КП «Автобаза» Рівненської обласної ради не забезпечило дотримання вимог вимог абзацу 4 частини 1 статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ, в частині невиплати ОСОБА_1 компенсації за всі не використані дні відпусток при звільненні працівника, що визначено частиною 1 статті 24 Закону України «Про відпустки».
Вказані порушення слугували підставою для винесення відповідачем оскаржуваної постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 13.03.2025 №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС, якою на позивача накладено штраф у розмірі 24000,00 грн.
За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність у відповідача підстав для складання такої постанови про накладення штрафу, її відповідність критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та, як наслідок, про необґрунтованість позовних вимог позивача і відсутність підстав для її скасування, з огляду на те, що при винесенні постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Крім того, щодо тверджень позивача про протиправність оскаржуваної постанови з тих підстав, що позивачем оскаржено у судовому порядку припис відповідача від 13.11.2024 №ЗХ/РВ/33073/133/П, то суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.
Суд встановив, що ухвалою суду від 27.01.2025 у справі №460/15952/24 у задоволенні заяви КП «Автобаза» Рівненської обласної ради про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії припису Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці №ЗХ/РВ/33073/133/П від 13 листопада 2024 року до набрання законної сили судовим рішенням у цій справі - відмовлено, а відтак твердження позивача про протиправність дій відповідача щодо винесення постанови про накладення штрафу за порушення позивачем законодавства про працю та зайнятість населення №3Х/РВ/33073/133-ЗХ/РВ/3333/ П023696/ІП-ФС від 13 березня 2025 року, у зв`язку з оскарженням у судовому порядку припису, суд відхиляє та вважає необґрунтованими.
Згідно частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову.
5. Розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову позивача до суб`єкта владних повноважень, а відповідач не подав до суду доказів понесення будь-яких судових витрат, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову Комунального підприємства "Автобаза" Рівненської обласної ради до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: Комунальне підприємство "Автобаза" Рівненської обласної ради (місце проживання: вул. Князя Володимира, 72Б, м. Рівне, Рівненський р-н, Рівненська обл., 33013; РНОКПП: 04014016); 
Відповідач: Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці (місцезнаходження: пл. Міцкевича, буд. 8, м. Львів, Львівська обл., 79000; код ЄДРПОУ: 44778105). 

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК