ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" березня 2026 р. Справа№ 910/801/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ткаченка Б.О.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Майданевича А.Г. 

за участю секретаря судового засідання Мовчан А.Г.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 02.03.2026:
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича 
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025
у справі №910/801/25 (суддя - Кирилюк Т.Ю)
за позовом Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича
до Головного управління ДПС у м. Києві
про стягнення 1 800 000 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заявлених вимог
Фізична особа-підприємець Кутін Артем Олексійович (надалі також – позивач, ФОП Кутін Артем Олексійович, скаржник) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (надалі також – відповідач, Головне управління) про стягнення 1 800 000 грн. компенсації моральної шкоди. 
Позовні вимоги обґрунтовано неправомірністю дій та рішень відповідача, які мали наслідком душевні страждання, тривалий стрес та відчуття невизначеності позивача. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що твердження позивача не підтверджені жодним доказом про завдання йому моральної шкоди не можуть бути належною підставою для задоволення вимог про стягнення грошової компенсації, яка (в свою чергу) також не підтверджується жодним розрахунком. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погодившись з рішенням Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25 Фізична особа-підприємиць Кутін Артем Олексійович подав апеляційну скаргу, в якій просить суд: скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25. Позов задовольнити повністю. Розгляд скарги провести у його відсутність.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не міг надати будь-якого розрахунку розміру відшкодування моральної шкоди, а посилався лише на своє суб`єктивне сприйняття суми компенсації, яку він вважав для себе прийнятною, виходячи із ступеня і тривалості своїх моральних страждань. Окремо слід зазначити, що моральна шкода, будучи за своєю природою суто суб`єктивним переживанням особи, не може мати об`єктивних засобів доказування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.10.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі головуючого судді - Ткаченка Б.О., суддів: Гаврилюка О.М., Майданевича А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою скарги Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25. Розгляд апеляційної скарги скарги Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25 призначено на 18.12.2025.
У зв`язку із перебуванням головуючого судді Ткаченко Б.О. на лікарняному з 15.12.2025, судове засідання у призначений час не відбулось.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.12.2025 розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 у справі №910/801/25 призначено на 29.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 відкладено розгляд справи №910/8680/20 на 26.02.2026. Витребувано повторно з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/8680/20. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 виправлено в пункті 1 та 2 резолютивної частині ухвали Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2026 у справі №910/801/25 допущену технічну описку, та вважати правильним наступний текст: в пункті 1: “ Відкласти розгляд справи №910/801/25 на 26.02.2026 о 10 год. 20 хв.”; в пункті 1: Витребувати повторно з Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/801/25”.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 відкладено розгляд справи №910/801/25 на 02.03.2026.

Позиції учасників справи, явка представників сторін у судове засідання 
Представники позивача та відповідача у судове засідання 02.03.2026 не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлені належним чином.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.11.2018 у справі №826/2472/18 визнано протиправними дії Головного управління ДФС у м. Києві з призначення та проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи Кутіна Артема Олексійовича на підставі наказу № 1921 від 15.03.2017 та визнано протиправним та скасовано наказ про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 15.03.2017 №1921, виданий Головним управлінням ДФС у м. Києві.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.06.2020 у справі №640/23534/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020 та постановою Верховного Суду від 15.06.2022, визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 19.04.2017 р. №0002791306, №0002781306, №0002761306, №0002771306 та №0002801306, якими донараховано позивачу у даній справі податкові зобов`язання загальною сумою 17 533 995,98 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано неправомірністю дій та рішень відповідача, які мали наслідком душевні страждання, тривалий стрес та відчуття невизначеності позивача. 

Межі, мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови 
Перш за все колегія суддів зазначає, що факти неправомірної поведінки посадових осіб Головного управління ДФС у м. Києві по відношенню до позивача у даній справі встановлено судовими рішеннями (у двох справах), які набрали законної сили.
Відповідач у даній справі є правонаступником Головного управління ДФС у м. Києві (на час вчинення встановлених судовими рішеннями у справах №826/2472/18 та №640/23534/19 – контролюючий орган) 
Головне управління ДФС у м. Києві ліквідовано постановою Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020. 
Частиною другою постанови Кабінету Міністрів України № 893 від 30.09.2020 установлено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
За правовими висновками Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, наведених у постанові від 11.10.2019 у справі № 812/1408/16, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Таким чином, колегія суддів констатує, що відповідач у даній справі є носієм юридичних обов`язків, які стали наслідком неправомірних дій та рішень ліквідованого Головного управління ДФС у м. Києві.
Як зазначалось судом апеляційної інстанції раніше, факти протиправних дій Головного управління ДФС у м. Києві по відношенню до позивача у даній справі встановлено судовими рішеннями у справах №826/2472/18 та №640/23534/19.
Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною першою статті 1167 Цивільного кодексу України встановлено, шо моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Наведені позитивно-правові норми кваліфікуючими ознаками виникнення права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Держави або її органів визначають:
- наявність протиправної поведінки (бездіяльності) органів державної влади або їх посадових осіб;
- наявність моральної шкоди у потерпілої особи; 
- наявність причинно-наслідкового зв`язку.
У даному випадку, наявність фактів протиправної поведінки посадових осіб Головного управління ДФС у м. Києві, правонаступником якого є відповідач, суду доведено поза розумним сумнівом належними доказами.
Відповідно до абзаців 6 та 7 сторінки другої позовної заяви, позивач вважає, що неправомірними діями Головного управління ДФС у м. Києві йому завдано моральну шкоду, яка полягає у тривалих:
- душевних стражданнях;
- постійному стресі;
- відчутті невизначеності;
- позбавленням життєвої захищеності;
- пригніченістю тощо.
Дослідивши матеріали справи, у контекті вищевикладеного, колегія суддів констатує, що жодного доказу на підтвердження наведених позивачем обставин матеріали справи не містять.
Колегія суддів звертає увагу, що скаржник обмежується виключно загальними посиланнями на той факт, що йому була нанесена моральна шкода, яка супроводжувалася моральними стражданнями та іншими супутніми ознаками моральної шкоди, проте не надає жодного доказу на підтвердження даних обставин.
Суд має зазначити, що право на відшкодування моральної шкоди за нормами чинного законодавства не є матеріальною гарантією, оскільки жоден закон не встановлює імперативний обов`язок компенсації. Зазначене право на відшкодування — це процесуальна можливість довести наявність шкоди, визначити її розмір та отримати через судовий розгляд цього питання відповідну компенсацію.
Водночас, колегія суддів погоджується із доводами скаржника стосовно того, що при визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
Проте, до даних правовідносин має застосовуватись загальний розподіл тягаря доказування.
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку позивачем/скаржнком не взагалі не надано будь-яких доказів на підвтердження завдання йому моральної шкоди, таких як:
- Медичні документи: Виписки з історії хвороби, довідки від лікаря, що підтверджують погіршення фізичного чи психічного здоров`я (безсоння, депресія, серцеві напади);
- Висновки експертів/психологів: Психологічна експертиза, яка фіксує глибину переживань та розмір заподіяної шкоди;
- Свідчення свідків: Показання осіб, які можуть підтвердити зміни у поведінці, психологічному стані.
Якщо керуватись логікою позивача/скаржника то сам лише встановлений у судовому порядку факт неправомірний дій посадових осіб державних органів є достатньою підставою для заявлення та задоволення позову про відшкодування моральної шкоди, без надання належних та допустимих доказів на підтвредження такої моральної шкоди.
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 Господарського процесуального кодексу України).
За приписами статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Колегія суддів зазначає, що у даному випадку позивач має прямий беззаперечний процесуальний обов`язок довести поза розумним сумнівом наявність моральної шкоди та причинний зв`язок між протиправною поведінкою та нанесеною моральною шкодою з урахуванням презумпції вини правопорушника.
Відсутність жодного доказу покладених в основу даного позову обставин зумовлює єдино можливий висновок (у межах вимог пункту 3 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України) про недоведеність цих обставин.
За процесуально-правовими приписами частин третьої та четвертої статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд має зазначити, що твердження позивача не підтверджені жодним доказом про завдання йому моральної шкоди не можуть бути належною підставою для задоволення вимог про стягнення грошової компенсації. 
Підсумовуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів цілком погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.
Інші доводи, наведені скаржником в апеляційній скарзі, колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на те, що вони є необґрунтованими та такими, що спростовуються вищевикладеним та матеріалами справи, а також не впливають на вірне вирішення судом першої інстанції даного спору. Також, відсутні підстави для скасування чи зміни оскаржуваних рішень в розумінні ст. 277 ГПК України з викладених у апеляційній скарзі обставин.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно частини 1 статті 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника викладені в апеляційній скаргзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25, за наведених скаржником доводів та в межах апеляційної скарги. 

Розподіл судових витрат
Судовий збір розподіляється відповідно до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 129, 240, 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Кутіна Артема Олексійовича на рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.10.2025 по справі №910/801/25 – залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/801/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені статтями 287 та 288 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст складено та підписано 13.03.2026.

Головуючий суддя Б.О. Ткаченко 

Судді О.М. Гаврилюк

А.Г. Майданевич