Справа №155/1158/25
Провадження №2/155/89/26

ГОРОХІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2026 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого судді – Яремчук С.М.,
при секретарі судового засідання – Задурській К.М.,
за участі:
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – ОСОБА_2 ,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_3 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Горохів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 , - 

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позовних вимог 
В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 .
ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 . Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, зокрема, на майновий пай, вартість майна пайового фонду визначена в розмірі 1235,00 гривень або 009 % згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ №0223084, який виданий головою Печихвостівської сільської ради №293 від 27.02.2004 року, на земельну частку (пай) площею 2,50 га, згідно з сертифікату серії ВЛ №0053722 та земельну частку (пай) площею 3,35 га, згідно з сертифікату серії ВЛ №0053723, які видані головою Горохівської РДА на підставі рішення Горохівської районної державної адміністрації №352 від 12.11.1996 року. На вказане спадкове майно померлий ОСОБА_5 03.06.2002 року склав заповіт, який було посвідчено державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори. Згідно з заповітом все належне майно ОСОБА_5 заповів ОСОБА_1 (позивачу). Крім того, до складу спадкового майна також увійшов житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельними ділянками, що розташований в АДРЕСА_1 . Позивач зазначає, що 25 січня 2024 року отримав листа від приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. про необхідність прибуття до нього для оформлення спадкових прав. У роз`ясненні нотаріуса №160/01-16 від 23 червня 2025 року, було встановлено факт пропуску строку для прийняття спадщини, а також повідомлено, що позивач має право звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Прийняти своєчасно спадщину не встиг, у зв`язку з тим, що про існування заповіту не знав, оскільки не підтримував з померлим стосунки. Будь-яких повідомлень про смерть ОСОБА_5 позивач не отримував. Також не належав до будь-якої черги спадкування за законом, що підтверджує неможливість усвідомлення факту складання заповіту на його ім`я. Крім того, позивач відбував покарання пов`язане із позбавленням волі, є інвалідом 3 групи по зору. Таким чином, лише з моменту отримання відповіді нотаріуса позивач дізнався про порушення свого права, а тому строк для прийняття спадщини слід обчислювати саме з цього моменту. Наведені обставини свідчать про поважність пропуску строку на оформлення спадщини. У зв`язку з цим позивач просить визначити додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 .

Письмові пояснення на позов третьої особи
02 жовтня 2025 року до суду надійшли пояснення від представника третьої особи ОСОБА_3 щодо позову в яких останній просить врахувати надані пояснення та відмовити у задоволенні позову. Наголошує, що ОСОБА_4 є рідною племінницею ОСОБА_5 , а також посилається на те, що вона є спадкоємцем п`ятої черги за законом. Зазначає, що позивач у позовній заяві вказує на те, що він не знав про існування заповіту та про факт смерті спадкодавця. Так, до позовної заяви ним долучено завірені 08.07.2025 року «згідно оригіналу» заповіт, свідоцтво про смерть спадкодавця, а також правовстановлюючі документи на майно спадкодавця та довідку з по господарської книги. Наявність у позивача зазначених документів спростовує будь-які його твердження про необізнаність про наявність заповіту чи смерть спадкодавця та доводить протилежне - він знав про факт смерті спадкодавця та про існування заповіту. Таким чином, твердження позивача про те, що він не знав про смерть спадкодавця та не був обізнаний із заповітом, є безпідставними та спрямовані на введення суду в оману. Наявність у нього зазначених документів беззаперечно доводить його обізнаність і виключає наявність будь-яких поважних причин для пропуску строку прийняття спадщини. Це свідчить про те, що він добровільно не реалізував свої спадкові права у встановлений законом термін. Крім того, 18.09.2025 року ОСОБА_4 звернулвся до Луцького міськрайонного суду із позовною заявою до Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача – ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини та визнання заповіту недійсним. ОСОБА_4 вважає що заповіт складений ОСОБА_5 від 03.06.2002року та посвідчений Першою Луцькою державною нотаріальною конторою, номер в реєстрі 3-1367, згідно з яким спадкоємцем усього майна призначено ОСОБА_1 має бути визнаний недійсним.

Відповідь на заперечення
27 листопада 2025 року до суду надійшли додаткові пояснення на позов від представника позивача ОСОБА_2 , в яких останній зазначив, що доводи про те, що копія заповіту завірена «згідно оригіналу» 08.07.2025 року, а до матеріалів заяви долучено інші правовстановлюючі документи на майно спадкодавця та довідку з погосподарської книги, не свідчать про той факт, що ОСОБА_1 знав про існування заповіту 03 червня 2002 року. У справі відсутні докази того, що в 2002-2003 роках позивача повідомляли будь-яким чином (усно, письмово, поштою) про існування заповіту, оскільки такого факту не було. Копії таких документів могли бути отримані на запит адвоката під час підготовки до справи у суді. Факт наявності у позивача свідоцтва про смерть не свідчить ні прямо, ні опосередковано про те, що він був обізнаний про смерть спадкодавця. Не свідчить це і про той факт, що ОСОБА_1 знав про наявність заповіту. З свідоцтва про смерть не вбачається, що воно видавалось ОСОБА_1 . У справі також відсутні докази про передачу оригіналу заповіту від Луцької державної нотаріальної контори Заклекті О. М. Таких повноважень не передбачено чинним законодавством. Із витягу із по господарської книги №8 за підписом сільського голови не вбачається, що даний документ видавався ОСОБА_1 . Даний документ міг бути отриманий будь-ким, в тому числі і ОСОБА_4 . Доводи про недійсність заповіту, складеного ОСОБА_5 , взагалі не можуть братись до уваги, оскільки в даному процесі це не є предметом судового розгляду і не можуть бути допустимим та належними доказами. Зважаючи на вищевказане, керуючись ЦПК України, підтримує вимоги позовної заяви ОСОБА_1 про встановлення додаткового двохмісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_5 з моменту набрання законної сили рішенням суду. 

Заява третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, про застосування строку позовної давності
10 лютого 2026 року до суду надійшла заява від представника третьої особи ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності в якій останній зазначив, що особа, яка пропустила строк на прийняття спадщини, зобов`язана: довести поважність причин пропуску шестимісячного строку; у разі звернення до суду — дотриматися строку позовної давності або довести наявність об`єктивних підстав, що унеможливлювали звернення до суду в межах такого строку. ОСОБА_3 вказує, що у даній справі позивач не довів жодної з наведених умов. Також вказує, що у справах про визначення додаткового строку для прийняття спадщини перебіг позовної давності починається з моменту, коли спадкоємець знав або повинен був знати про відкриття спадщини та про наявність у нього спадкових прав, а не з моменту, коли він вирішив реалізувати такі права. Таким чином, суб`єктивне зволікання спадкоємця не впливає на обчислення строку позовної давності. Стверджує, що матеріали справи беззаперечно підтверджують, що позивач був обізнаний про відкриття спадщини та свої спадкові права з моменту смерті спадкодавця або, принаймні, не пізніше 2011 року, зокрема: у позивача наявне свідоцтво про смерть ОСОБА_5 від 01.11.2004 року; позивач володіє оригіналом заповіту від 03.06.2002 року; на зворотному боці заповіту міститься відмітка від 08.04.2011 року про те, що заповіт не змінено та не скасовано, яка могла бути внесена виключно за результатами особистого звернення позивача до нотаріуса; у розпорядженні позивача перебувають правовстановлюючі документи на спадкове майно. Сукупність зазначених доказів спростовує твердження позивача про необізнаність та свідчить про активні дії щодо спадкового майна ще багато років тому. Зазначає, що позивач не надав жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував неможливість звернення до нотаріуса у встановлений законом строк. Натомість матеріали справи свідчать про протилежне — позивач мав інформацію, документи та фактичну можливість реалізувати своє право. Отже, навіть за найбільш сприятливого для позивача підходу, з врахуванням обставини звернення його до нотаріуса із заповітом, строк звернення до суду сплив не пізніше 2014 року. Фактичне звернення до суду через понад 20 років після відкриття спадщини є грубим порушенням вимог закону. Враховуючи вищенаведене, просить застосувати строк позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також відмовити у задоволенні позову в повному обсязі у зв`язку зі спливом загального трирічного строку позовної давності.

Рух справи в суді
Ухвалою судді Горохівського районного суду Волинської області від 15 липня 2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 22 вересня 2025 року з викликом сторін.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Луцького нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. витяг зі Спадкового реєстру про наявність спадкових справ до майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заповітів, посвідчених від його імені, а у випадку заведення спадкової справи на ім`я спадкодавця – належним чином завіреної її копії.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 22 вересня 2025 року за заявою представника залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – ОСОБА_4 .
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року за клопотанням позивача витребувано у Першій Луцькій державній нотаріальній конторі Волинської області витяг зі Спадкового реєстру про наявність спадкових справ до майна померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також заповітів, посвідчених від його імені, а у випадку заведення спадкової справи на ім`я спадкодавця – належним чином завіреної її копії.
Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 18 грудня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позиція учасників судового розгляду
Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю.
Представник Горохівської міської ради в судове засідання не з`явився, однак скерував до суду письмову заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі, заявлені позивачем позовні вимоги визнав повністю та не заперечив щодо їх задоволення.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 зазначив, що підстави для задоволення позову відсутні.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , місце смерті: місто Луцьк Волинська область, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 01 листопада 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області (а.с. 7).
До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_5 увійшло спадкове майно, а саме: майновий пай, вартість майна пайового фонду визначена в розмірі 1235,00 гривень або 009 % згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВЛ №0223084, який виданий головою Печихвостівської сільської ради №293 від 27.02.2004 року, земельна частка (пай) площею 2,50 га, що розташована в селі Стрільче Горохівського району Волинської області згідно з сертифікатом серії ВЛ №0053722, який виданий головою Горохівської РДА на підставі рішення Горохівської районної державної адміністрації №352 від 12.11.1996 року та земельна частка (пай) площею 3,35 га, що розташована в селі Стрільче Горохівського району Волинської області згідно з сертифікатом серії ВЛ №0053723, який виданий головою Горохівської РДА на підставі рішення Горохівської районної державної адміністрації №352 від 12.11.1996 року (а.с. 10, 11, 12). 
Крім того, до складу спадщина також входить житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 . На підтвердження даного факту позивачем надано Витяг з по господарської книги №8 за 1996-2000 роки Печихвостівської сільської ради Горохівського району Волинської області, по особовому рахунку № НОМЕР_2 , в якому зазначено, що будинок з надвірними будівлями і спорудами належить ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Водночас, довідкою Луцького геріатричного пансіонату Волинської обласної ради від 08 серпня 2025 року №237 стверджується, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживав в Луцькому геріатричному пансіонаті та перебував на повному державному забезпеченні (наказ №35 від 29.03.2000 року) та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (адреса місцезнаходження Луцького геріатричного пансіонату).
Згідно з заповітом від 03 червня 2002 року, ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та взагалі все те, що буде належати йому на момент його смерті, та на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_1 . На зворотній стороні заповіту зазначено: «По наявних даних 1-ї Луцької держнотконтори цей заповіт не змінений та не скасований. 08.04.2011 р.» (а.с. 8). 
Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №82512641 від 11 вересня 2025 року стверджується, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі знайдено таку інформацію: 03 червня 2002 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області посвідчено заповіт, який зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3-1367, стан – чинний.
Із дослідженої копії паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Луцьким МУУ МВС УМВС України у Волинській області 27 червня 1997 року, позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Усичі, Луцького району Волинської області, місцем проживання останнього є АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 (а.с. 5-6).
ОСОБА_1 являється інвалідом третьої групи (по зору), що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААБ №190896 від 10.09.2019 року, інвалідність встановлена довічно, причина інвалідності: загальне захворювання, черговому переогляду не підлягає, протипоказана важка фізична праця (а. с. 17).
Відповідно до пенсійного посвідчення серії НОМЕР_5 від 06.07.2022 року ОСОБА_1 призначено пенсію за віком, як інваліду третьої групи (по зору), загальне захворювання, термін дії – довічно (а.с. 16).
Факт перебування позивача ОСОБА_1 в місцях позбавлення волі стверджується копією довідки про звільнення серії РІВ №10692 від 03.06.2022 року, в якій зазначено, що згідно вироку Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.10.2017 року, ОСОБА_1 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на строк 6 років позбавлення волі. З 29 березня 2018 року по 03 червня 2022 року відбував покарання в державній установі «Полицька виправна колонія (№76)», звідки звільнений умовно-достроково на підставі ст. 81 КК України і прямує до місця проживання: АДРЕСА_3 (а.с. 13). 
Згідно повідомлення приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. №21/02-14 від 23 січня 2024 року ОСОБА_1 повідомлено про необхідність прибути до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14).
Будучи спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , позивач звернувся до приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Галини Степанівни з метою оформлення спадкових прав.
Відповідно до роз`яснення щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини позивачу від 23 червня 2025 року №160/01-16, приватний нотаріус Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. відмовила ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у заведенні спадкової справи після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У роз`ясненні приватний нотаріус запропонувала громадянину ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (а.с.18).
29 вересня 2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла відповідь від приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. за №01-09/242 від 25.09.2025 року з додатками. 
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82665145 від 25.09.2025 року стверджується, що за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі заведено спадкову справу №386/2025, номер у спадковому реєстрі 74404907, місце заведення: Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області.
06 листопада 2025 року на виконання ухвали суду про витребування доказів надійшла відповідь від Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області за №1730/01-09 від 21.10.2025 року з додатками. 
Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №82976270 від 21.10.2025 року, після померлого ОСОБА_5 за заявою представника ОСОБА_3 , який діє від імені третьої особи ОСОБА_4 , заведено спадкову справу №386/2025, номер у спадковому реєстрі 74404907. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.09.2025 року №1443/01-16, державний нотаріус Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Ковальчук Т.Б. відмовила ОСОБА_3 , який діє від імені третьої особи ОСОБА_4 , у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на сертифікати на земельну частку (пай), належні померлому ОСОБА_5 , у зв`язку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Також нотаріус запропонувала громадянці ОСОБА_4 звернутися до суду із заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини чи видачу свідоцтва про право на спадщину до нотаріальної контори не звертались. 
Отже, позивач ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна після смерті спадкодавця за заповітом, посвідченим 03 червня 2002 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №3-1367, однак пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, який закінчився 30.04.2005 року.
Спадкоємець за законом ОСОБА_4 спадщину після смерті ОСОБА_5 не прийняла, однак претендує на спадкове майно, про що свідчить подана нею нотаріусу заява від 30.07.2025 року.

Висновки суду та мотиви прийнятого рішення
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому законом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).
Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частини 1 та 2 ст. 1220 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно ч.1 ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частинами 1 та 2 статті 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах – уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Разом з тим, ч. 3 ст. 1272 ЦК України, передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.
Крім того, при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини.
В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що він пропустив встановлений законом шестимісячний строк та не звернувся вчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 через те, що про існування заповіту не знав, оскільки не підтримував з померлим стосунки. Будь-яких повідомлень про смерть ОСОБА_5 позивач не отримував. Дізнався про порушення свого права лише з моменту отримання повідомлення нотаріуса. Також не належав до будь-якої черги спадкування за законом, що підтверджує неможливість усвідомлення факту складання заповіту на його ім`я. Крім того, позивач відбував покарання, пов`язане із позбавленням волі, є інвалідом 3 групи та людиною похилого віку. Наведені обставини, на думку позивача, є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини та слугують підставами для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті ОСОБА_5 .
Разом з тим, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 стверджує, що позивачу було відомо про відкриття спадщини та існування заповіту, тому відсутні підстави для поновлення строку для прийняття спадщини.
Надаючи оцінку поважності причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини суд зазначає наступне. 
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Згідно з пунктом 1.2 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок № 296/5), при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Для того, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття (пункт 3.2 глави 10 розділу II Порядку № 296/5).
Пунктом 3.14 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 передбачено, що суд може визначити спадкоємцю, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Отже, на нотаріуса покладено обов`язок щодо повідомлення спадкодавця про необхідність подачі заяви про прийняття спадщини за заповітом чи про відмову від її прийняття, щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини.
У даній справі нотаріус повідомила спадкоємця про необхідність прибути до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав після померлого ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 23 січня 2024 року, про що свідчить повідомлення приватного нотаріуса Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г.С. №21/02-14 від 23 січня 2024 року. З пояснень представника ОСОБА_3 вбачається, що нотаріус була повідомлена про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 від спадкоємця ОСОБА_4 , яка звернулась до останньої за консультацією з питань відкриття спадщини. 
Таким чином, нотаріус виконала покладений на неї згідно ст. 63 Закону України «Про нотаріат» обов`язок повідомити про відкриття спадщини спадкоємця, як тільки їй стало про це відомо.
Із тексту позовної заяви вбачається, що про існування заповіту позивач не знав, йому не було відомо про смерть ОСОБА_5 .. В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що спілкувався з ОСОБА_5 до його смерті, був у нього на похоронах. Про існування складеного на його ім`я заповіту йому стало відомо з повідомлення нотаріуса лише у січні 2024 року, після чого примірник заповіту він знайшов у себе вдома між документами. Його дружина, яка померла у 2021 році та була племінницею ОСОБА_5 , про наявність заповіту йому не повідомила. Звідки з`явилась відмітка на заповіті про його чинність станом на 2011 рік йому нічого не відомо. Щодо наявності оригіналів документів, зокрема, свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , яке видане 01.11.2004 р. (відразу після смерті спадкоодавця), Свідоцтв про право власності на майновий пай на ім`я спадкодавця, йому теж нічого не відомо. 
Такі твердження позивача суд оцінює критично, оскільки наявність у позивача другого примірника заповіту із позначкою «По наявних даних 1-ї Луцької держнотконтори, цей заповіт не змінений, не скасований», 08.04.2011 р., підпис нотаріуса та печатка установи свідчить про те, що примірник заповіту міг бути в наявності лише у позивача як спадкоємця за заповітом, а відмітка на ньому могла бути проставлена нотаріусом лише після пред`явлення заповіту зазначеним у заповіті спадкоємцем. На думку суду, наявність на руках у позивача другого примірника заповіту із записом про його чинність у 2011 році свідчить про те, що про наявність заповіту позивач знав ще у 2011 році. Про обізнаність із заповітом свідчить також наявність у позивача оригіналів правовстановлюючих документів на належне спадкодавцю майно, які оглянуті судом в судовому засіданні. При цьому, відповідь нотаріуса № 217/02-14 від 18.02.2026 р., згідно якої заповіт від 03.06.2002 р. за р.№ 3-1367 ОСОБА_1 не видавався, не спростовує того факту, що відмітка на заповіті у 2011 р. була проставлена на вимогу саме ОСОБА_1 . Як вбачається з тексту заповіту, такий складено у двох екземплярах, один з яких залишається в справах нотконтори, інший - видається заповідачу. Згідно ст. 53 Закону України «Про нотаріат» дублікат заповіту може бути виданий зазначеним у заповіті спадкоємцям. Тому ОСОБА_1 в нотаріальній конторі міг бути виданий лише дублікат заповіту, оскільки другий примірник був на руках у спадкодавця. До матеріалів справи долучено саме другий примірник заповіту, а не його дублікат. Тому у зазначеній вище відповіді нотаріуса № 217/02-14 від 18.02.2026 р. говориться про видачу спадкоємцю саме дубліката документа, а не його примірника. 
Покликання позивача у позовній заяві на необізнаність про смерть спадкодавця суд вважає неспроможними, так як в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що знав про смерть ОСОБА_5 . Окрім цього, необізнаність про смерть заповідача не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17. 
Суд не вважає поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини перебування позивача в місцях позбавлення волі, оскільки останній відбував покарання з 29.03.2018 р. по 03.06.2022 р., що не відноситься до періоду прийняття спадщини. 
Матеріали справи не підтверджують також тривалого лікування позивача в межах шестимісячного строку для прийняття спадщини, які б свідчили про реальну неможливість вчинення процесуальної дії у встановлений строк, а також доказів того, що поганий стан здоров`я об`єктивно унеможливлював своєчасне звернення до нотаріуса аж до часу звернення до суду. Щодо погіршення стану здоров`я позивача у 2019 році, коли останньому встановлена інвалідність 3 групи (довідка до акту огляду МСЕК від 10.09.2019 р.), то зазначена обставина не свідчить про наявність перешкод для прийняття спадщини позивачем, оскільки відповідна подія мала місце вже після спливу шестимісячного строку на прийняття спадщини. 
Враховуючи аргументи та доводи позивача, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених статтею 1272 ЦК України, для визначення позивачу додаткового строку для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Достатніх та належних доказів на підтвердження існування перешкод для подання заяви про прийняття спадщини позивач не надав, не довів наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, що у силу статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком. 
Суд звертає увагу, що оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття/відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати про наявність у нього права на спадкування.
Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення ОСОБА_1 додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Щодо застосування строку позовної давності
До позовних вимог про визначення додаткового строку для прийняття спадщини (ч. 3 ст. 1272 ЦК України) позовна давність не застосовується, оскільки не є спором про право, а вимогою про захист спадкових прав. Спадкоємець не порушує права інших, а лише просить визначити йому час для прийняття спадщини. Суд оцінює поважність пропуску шестимісячного строку. Окрім цього, суд звертає увагу, що відповідно ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сторонами у цивільному процесі є позивач та відповідач (ч.1 ст.48 ЦПК України). 

Щодо судових витрат у справі 
У разі відмови у задоволенні позову судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України покладаються на позивача. 
Враховуючи вищенаведене, ст.ст. 3, 1216-1218, 1220-1223, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 5, 12-13, 81, 89, 259, 264-265 ЦПК України, суд, –

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Горохівської міської ради Луцького району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_4 - відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Сторонами по справі є:
позивач: ОСОБА_1 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 );
відповідач: Горохівська міська рада Луцького району Волинської області (адреса місцезнаходження: місто Горохів, вулиця Шевченка, будинок 17 Луцького району Волинської області, ЄДРПОУ 04051276);
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_4 (адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_6 )
Повний текст судового рішення складено 17.03.2026 року. 

Суддя Горохівського районного суду
Волинської області          Яремчук С.М.