Справа № 211/10383/25
Провадження № 2/211/1425/26

Р і ш е н н я
і м е н е м У к р а ї н и

16 березня 2026 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді – Ткаченко С.В.,
за участю секретаря судового засідання – Бірж Д.В.,
у відсутність учасників процесу,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування інструментами, стягнення неустойки,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить стягнути заборгованість за користування інструментами за час прострочення в сумі 139 370,00 грн. та неустойку за прострочення повернення інструментів в сумі 278 740,00 грн.. В обґрунтування вимог позивачем зазначено про укладення між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору прокату інструментів, за яким відповідачу у тимчасове платне користування було передано будівельні інструменти. На виконання умов договору відповідач здійснив оплату за оренду інструментів наперед, за повний строк прокату, що складав 7 днів на загальну суму 5 390,00 грн., факт отримання інструментів погоджено з умовами договору та засвідчено особистим підписом відповідача. За умовами акту прийому-передачі, строк прокату було чітко обумовлено терміном 7 днів, тобто кінцевою датою повернення було 21 лютого 2025 року. Однак як станом на вказану дату, так і станом на дату подання позову до суду, вказані інструменти повернуто не було. Тому на підставі статей 526, 610, 785 ЦК України, позивач просить вимоги задовольнити.
Ухвалою суду від 29 жовтня 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд якої ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 13 січня 2026 року закрито підготовче судове засідання, призначено справу до розгляду по суті.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Згідно поданої до суду заяви, представник позивача адвокат Морозов В.Ю. просить проводити розгляд справи за його та позивача відсутності, на вимогах наполягає. 
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомив причини неявки, відзиву на позов не подав.
Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 14 лютого 2025 року між орендодавцем ФОП ОСОБА_1 та орендарем ОСОБА_2 , було укладено договір прокату інструменту, відповідно до умов якого орендодавець надав у тимчасове платне користування , а орендар прийняв у користування за призначенням інструменти, що є власністю орендодавця. Найменування предметів прокату, цінна вартість, вартість на добу та строк прокату вказаний в акті прийому-передачі , який є невід`ємною частиною цього договору.
Пунктом 2.3 договору сторони погодили, що орендар зобов`язаний повернути інструменти не пізніше закінчення строку прокату.
Початок перебігу строку прокату є дата підписання цього договору.
Умовами договору сторони погодили, що при простроченні строку повернення предмету прокату, додаткова орендна плата за кожен день прострочення розраховується згідно ціни прокату (п. 4.1 договору).
Згідно акту прийому-передачі, який міститься разом з текстом договору нижче погоджених умов договору та підписів сторін про його укладення, у ньому містяться найменування трьох одиниць інструментів, вартість перших двох яких складає по 290,00 грн. кожен за добу та останній становить 190,00 грн. за добу, оціночна вартість першого інструменту 9 000,00 грн., другого інструменту 4 500,00 грн. та третього інструменту 3 000,00 грн., строк прокату погоджений терміном 7 днів.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (стаття 612 ЦК України).
Згідно частини першої статті 759 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму (частина 1 статті 760 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 761 ЦК України, право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
Положеннями статті 762 ЦК України визначено, що за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.
Плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.
Наймач має право вимагати зменшення плати, якщо через обставини, за які він не відповідає, можливість користування майном істотно зменшилася.
Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач презумцію укладення договору прокату інструментів не спростував, як і не заперечував отримання від орендодавця зазначених в акті приймання передачі переліку інструментів, погоджений строк прокату та безпідставне утримання у себе належних позивачу інструментів, що є підставою для захисту прав власника інструментів.
Договір прокату укладено 14 лютого 2025 року , строк прокату визначено 7 днів, а отже останній день припадає на 21 лютого 2025 року, з 22 лютого 2025 року розпочинається прострочення виконання зобов`язання з повернення інструментів. 
Згідно тексту заявлених вимог, позивач просить стягнути заборгованість за прострочення зобов`язання за період до 21 серпня 2025 року, тобто за 181 день.
Вартість прокату трьох інструментів за добу становить 290,00 грн. + 290,00 грн. + 190,00 грн. = 770,00 грн. Виходячи з умов договору, станом на 21.08.2025 плата за прострочення прокату становить 770,00 грн. * 181 днів = 139 370,00 грн.
Згідно частини першої статті 785 ЦК України, у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Тобто, невиконання наймачем передбаченого частиною першою статті 785 ЦК України обов`язку щодо негайного повернення наймодавцеві речі (у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі) у разі припинення договору є порушенням умов договору, що породжує у наймодавця право на застосування до наймача відповідно до частини другої статті 785 ЦК України такої форми майнової відповідальності як неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі № 910/11131/19, на яку заявниця посилалась як підставу касаційного оскарження, зазначено, що після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною другою статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Неустойка на підставі частини другої статті 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Узагальнюючи наведені висновки стосовно наслідків припинення договору у разі, якщо орендар не повертає майно після припинення строку дії договору, зокрема у вигляді подальшого неправомірного користування майном, та права орендодавця застосувати передбачений законом спосіб захисту порушеного права - стягнення з орендаря неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення (частина друга статті 785 ЦК України), суд, встановлюючи відмінності між орендною платою (платою за користування майном) та неустойкою, передбаченою частиною другою статті 785 ЦК України, зазначає про таке.
Обов`язок орендаря сплачувати орендну плату за користування орендованим майном зберігається до припинення договору (до спливу строку дії договору оренди), оскільки орендна плата є платою орендаря за користування належним орендодавцю майном та відповідає суті орендних правовідносин, що полягають у строковому користуванні орендарем об`єктом оренди на платній основі.
Неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним. Для притягнення орендаря, що порушив зобов`язання, до зазначеної відповідальності необхідна наявність вини (умислу або необережності) відповідно до вимог статті 614 ЦК України.
Подібного висновку Верховний Суд дійшов також у постанові від 25 травня 2022 року у справі № 389/704/20-ц.
У постанові від 09 квітня 2025 року у справі № 562/2660/23 (провадження № 61-13369св24) Верховний Суд виснував, що за положеннями статті 785 ЦК України, однією з основних умов застосування вказаних положень (як щодо зобов`язання повернути майно, так і щодо сплати неустойки) є встановлення факту припинення (розірвання) дії договору та користування річчю поза межами дії договору без наявності на те правових підстав.
Отже, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України, що узгоджується також з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 316/2813/20.
За таких обставин, беручи до уваги розмір плати за прокат інструментів, визначений позивачем за спірний період в сумі 139 370,00 грн., з яким погодився суд, підлягає стягненню з відповідача неустойка в розмірі подвійної плати за найм (прокат) інструментів в сумі 278 740,00 грн., однак у задоволенні вимоги про стягнення орендної плати за неправомірне понадстрокове користування інструментами за вказаний період слід відмовити з указаних вище підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору, сплаченого ним при подачі позову, який підлягає відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).
Відповідно до частини третьої статті 141ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У частині третій статті 12 та частині першій статті 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У частині восьмій статті 141ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи документальне підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, відсутність обґрунтованого клопотання відповідача про зменшення розміру витрат з доведенням їх не співмірності в цій частині, а також часткове задоволення вимог, підлягають задоволенню понесені позивачем витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених вимог (постанова Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 757/29103/20).
Керуючись ст. ст. 785 ЦК України, ст. ст. 10, 12,13, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ
Задовольнити позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за користування інструментами, стягнення неустойки– частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) неустойку за прострочення повернення інструментів в сумі 278 740 (двісті сімдесят вісім тисяч сімсот сорок) гривень 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 у рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору суму 2 229 (дві тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень 92 коп. та витрат на правничу допомогу в сумі 13 333 (тринадцять тисяч триста тридцять три) гривні 33 коп.
Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя:	    	С. В. Ткаченко