ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
10.03.2026  Справа №906/1692/25  
Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
розглянувши матеріали справи 
за позовом: Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району), м.Звягель
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач», м.Слов`янськ
про стягнення 77012,63 грн

без повідомлення (виклику) учасників справи

Суть спору: Позивач, Звягельська квартирно-експлуатаційна частина (району), м.Звягель звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач», м.Слов`янськ про стягнення 77012,63 грн безпідставно набутих грошових коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено аудит діяльності позивача, за результатами якого складено звіт №527/181/аз від 10.10.2025, яким встановлено факт математичної помилки на 0,08 грн у бік збільшення вартості одного кВт*год за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 25.12.2025 постановлено позовну заяву Звягельської квартирно-експлуатаційної частини до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач» про стягнення 77012,63 грн безпідставно набутих грошових коштів з доданими до неї документами передати за територіальною підсудністю до Господарського суду Донецької області.
Матеріали позовної заяви надійшли до Господарського суду Донецької області 20.01.2026.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 справа передана на розгляд судді Курило Г.Є.
Ухвалою суду від 26.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №906/1692/25; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідно до ч.11 ст.242 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Ухвала суду від 26.01.2026 про відкриття провадження у справі була доставлена до електронних кабінетів сторін в підсистемі «Електронний суд» про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку документу до електронного кабінету від 26.01.2026. 
Окрім того, ухвалу суду від 26.01.2026 було направлено на відомі електронні адреси сторін, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа від 26.01.2026. 
Ухвала суду від 26.01.2026, що направлялася на юридичну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач», м.Слов`янськ повернулась з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з ч.3 та ч.7 ст.120 Господарського процесуального кодексу України, виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає чи не перебуває.
Згідно з положеннями пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського процесуального кодексу України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки у цьому випадку отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19 та від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Про хід розгляду справи учасники справи могли дізнатись з офіційного веб-порталу Судової влади України «Єдиний державний реєстр судових рішень» ://reyestr.court.gov.ua/. Названий веб-портал згідно з Законом України «Про доступ до судових рішень» є відкритим для безоплатного цілодобового користування.
Отже, учасники справи були належним чином повідомлені про рух справи.
Суд зазначає, що відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії відповідач суд не повідомив.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 9 ст. 165 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
З огляду на те, що під час розгляду справи судом було створено учасникам справи необхідні умови для доведення фактичних обставин справи, зокрема, було надано достатньо часу для реалізації кожним учасником спору своїх процесуальних прав, передбачених статтями 42, 46 Господарського процесуального кодексу України, зважаючи на належне повідомлення учасників справи про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику їх уповноважених представників (без проведення судового засідання) та наявність у матеріалах справи доказів, необхідних і достатніх для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами.

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.
31.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Вольт постач» (постачальник, відповідач) та Новоград-волинською квартирно-експлуатаційною частиною району (споживач) було укладено договір №240123НВКЕЧ про постачання електричної енергії споживачу, відповідно до змісту п.1.1.-1.2. якого, цей договір про постачання електричної енергії споживачу (далі - договір) встановлює порядок та умови постачання електричної енергії як товарної продукції споживачу постачальником електричної енергії; умови цього договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 14.03.2018 № 312.
Відповідно до п.2.1. договору, за цим договором постачальник продає електричну енергію, ДК 021:2015:09310000-5 – Електрична енергія (електрична енергія) в кількості 1307078 кВт*год. споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії, в т.ч. вартість послуг оператора системи передачі електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Сума договору становить 6605229,36 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 1100871,56 грн Т, К, та В (наведені скорочення застосовуються у значенні, наведеному в додатку «Комерційна пропозиція» до цього договору).
Згідно з п.п.3.1-3.2. договору, початок постачання електричної енергії споживачу: з 01.01.2023 по 31.03.2023. Обов`язковою умовою для постачання електричної енергії споживачу є наявність у нього укладеного в установленому порядку з оператором системи розподілу договору про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії.
Пунктом 5.1. договору визначено, що ціна електричної енергії, що постачається постачальником за цим договором, становить 3,73711 грн. за 1 кВт/год. без ПДВ, Т, К, та В (наведені скорочення застосовуються у значенні, наведеному в додатку 1 «Комерційна пропозиція» до цього договору). Ціна електричної енергії, що постачається постачальником за цим договором, становить 5,05344 грн за 1 кВт/год. з ПДВ, Т, К, та В (наведені скорочення застосовуються у значенні, наведеному в додатку 1 «Комерційна пропозиція» до цього договору). Вартість фактично спожитої споживачем у розрахунковому періоді електричної енергії розраховується в порядку, встановленому Додатком 1 «Комерційна пропозиція» до цього договору. Для одного об`єкта споживання (площадки вимірювання) застосовується один спосіб визначення ціни електричної енергії.
Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць (п.5.6. договору). 
Відповідно до п.п.5.8.-5.9. договору, по закінченню розрахункового місяця на підставі даних комерційного обліку споживача, постачальник надсилає споживачу поштою до 15 числа (включно) місяця наступного за розрахунковим Акт приймання-передачі наданих послуг, що підписується належним чином зі своєї сторони у двох примірниках. Як вважається отриманим в день надходження на адресу, зазначену в п. 13.14 договору. Оплата рахунка або Акта постачальника за цим договором має бути здійснена споживачем не пізніше 20 календарного дня після закінчення розрахункового періоду. Сума переплати споживача, за вибором споживача, може бути зарахована в якості оплати наступного розрахункового періоду, або повертається постачальником на розрахунковий рахунок споживача. Сума недоплати споживача підлягає безумовній оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку.
Відповідно до п.6.1. споживач має право, зокрема, вимагати від постачальника пояснень щодо отриманих рахунків і у випадку незгоди з порядком розрахунків або з розрахованою сумою вимагати проведення звіряння розрахункових даних та/або оскаржувати їх в установленому цим договором та чинним законодавством порядку. 
Згідно з п.7.1. договору, постачальник зобов`язується, зокрема, нараховувати та виставляти рахунки споживачу за поставлену електричну енергію відповідно до вимог та у порядку, передбачених ПРЕЕ та цим договором.
Цей договір набирає чинність з моменту підписання та діє до 31.03.2023 (включно), а в частині проведення розрахунків – до повного їх виконання, сторони керуючись правом наданим їм ч.3 ст.631 Цивільного кодексу України та ст.180 Господарського кодексу України, домовились, що умови цього договору розповсюджують свою дію на відносини, які виникли між сторонами з 01.01.2023 (п.13.1. договору).
Відповідно до п.13.11. договору, невід`ємною частиною договору є додатки: додаток 1 «Комерційна пропозиція», додаток 2 форма «Прогнозований графік споживання», додаток 3 «Персоніфіковані дані споживача». 
Договір підписаний та скріплений печатками сторін без зауважень та заперечень. 
В матеріалах справи наявний звіт від 31.01.2023 про договір про закупівлю, укладений без використання електронної системи закупівель UA-2023-05-15-010720-a, номер договору 240123НВКЕЧ. 
Сторонами було погоджено, підписано та скріплено печатками Додаток №1 до договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 «Комерційна пропозиція». 
Відповідно до підрозділу «Ціна» Комерційної пропозиції, ціна розраховується за наступною формулою: Цфакт = Цод*(1+K/100)+T+В+Рнб)*1,2; де 
«Цфакт» - вартість електричної енергії за розрахунковий період;
«Цод» - ціна за 1 кВт/год електричної енергії. «Цод» не включає ПДВ, Т, К, В, Р.
«Т» - затверджений Постановою НКРЕКП тариф на послугу передачі електричної енергії НЕК «Укренерго» (оператор системи передачі - ОСП) відповідно до постанови НКРЕКП від 21.12.2022 року №1788 в розмірі 380,28 грн/МВт*год. «Т» є регульованою складовою ціни Договору.
«В» - затверджений постановою НКРЕКП від 19.12.2022 року №1690 тариф на здійснення операцій купівлі-продажу на ринку «на добу наперед» та внутрішньодобовому ринку в розмірі 7,61 грн./МВт*год. «В» є регульованою складовою ціни договору.
«К» - коефіцієнт прибутковості постачальника (маржа, вартість послуг учасника). запропонований учасником у відсотках від загальної ціни тендерної пропозиції (Цод), % в розмірі 0%.
« 1,2» - математичне вираження ставки податку на додану вартість (ПІДВ - 20 %), яке нараховується згідно Податкового кодексу України.
«Риб» - вартість неустойки за недотримання споживачем замовлених обсягів споживання електричної енергії у розрахунковому періоді.
Згідно з підрозділом «Спосіб оплати та порядок розрахунків» Комерційної пропозиції, розрахунковим періодом є календарний місяць. Оплата електричної енергії здійснюється споживачем за фактично відпущену електричну енергію згідно з даними комерційного обліку споживача або відповідно до інформації про об`єм споживання, отриманої від оператора системи розподілу. Акт за спожиту електричну енергію надається постачальником не пізніше третього робочого дня з дати завершення розрахункового періоду. Постачальник надсилає акт споживачу з дотриманням положенням ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг» та вимог ЗУ «Про електронні довірчі послуги» або шляхом направлення через відділення зв`язку Укрпошти. Надані постачальником акти підлягають оплаті споживачем протягом двадцяти календарних днів з дати отримання. Оплата здійснюється на поточний рахунок із спеціальним режимом постачальника, зазначений у договорі або розрахункових документах. Сума переплати споживача, за вибором споживача, може бути зарахована в якості оплати наступного розрахункового періоду, або повертається постачальником на розрахунковий рахунок споживача. Сума недоплати споживача підлягає безумовний оплаті споживачем не пізніше 5 робочих днів з дня отримання рахунку. 
Підрозділом «Термін дії договору» Комерційної пропозиції встановлено, що договір діє до 31 березня 2023 року а в частині проведення розрахунків – до повного їх виконання.
Послуги з розподілу сплачуються споживачем самостійно відповідно до підрозділу «Оплата послуг з розподілу» комерційної пропозиції.
Додатком №2 до договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 сторони погодили «Прогнозований графік споживання». 
Споживач підписав Додаток №3 до договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 Повідомлення про персоніфіковані дані споживача. 
Сторонами укладено додаткову угоду №1 від 20.02.2023 до договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 про постачання електричної енергії споживачу, згідно п.1 якої, у зв`язку з відсутністю подальшої потреби сторони дійшли згоди зменшити кількість споживання електричної енергії на 370045 кВт/год та суму договору на 1870000,00 грн та пункт 2.1 договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 року про постачання електричної енергії споживачу викласти в наступній редакції: «За договором постачальник продає електричну енергію, ДК 021:2015:09310000-5 – Електрична енергія (електрична енергія) в кількості 937033 кВт/год. споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії, в т.ч. вартість послуг оператора системи передачі електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. Сума договору становить 4735229,36 грн з ПДВ, в т.ч. ПДВ 789204,89 грн. 
Відповідно до змісту п. 4 додаткової угоди №1, вона є невід`ємною частиною договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023. 
Вищевказана додаткова угода №1 від 20.02.2023 підписана та скріплена печатками сторін. 
Сторонами укладено додаткову угоду №2 від 16.03.2023 до договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 про постачання електричної енергії споживачу, згідно п.1 якої, споживач та постачальник дійшли згоди достроково розірвати договір №240123НВКЕЧ від 31.01.2023. 
Відповідно до змісту п. 2 додаткової угоди №2, сторони підтверджують, що станом на день укладення цієї угоди постачальник поставив, а споживач прийняв послуги по постачанню електричної енергії в сумі 4735224,89 грн, в т.ч. ПДВ 789204,15 грн. 
Залишок невикористаних коштів за договором становить 4,47 грн, в т.ч. ПДВ 0,75 грн (п.3 додаткової угоди №2). 
З моменту набрання чинності цією додатковою угодою зобов`язання сторін, що виникли з договору, припиняються і сторони не вважають себе пов`язаними будь-якими правами та обов`язками, що виникли за договором, а в частині оплати до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (п.4. додаткової угоди №2).
Вищевказана додаткова угода №2 від 16.03.2023 підписана та скріплена печатками сторін. 
На підтвердження виконання сторонами зобов`язань за вищевказаним договором до матеріалів справи надано: 
- Акт приймання-передачі електричної енергії №34 від 31.01.2023, кількість 486407кВт/год, ціна без ПДВ 4,211200 грн, загальна сума з ПДВ 2458028,59 грн, акт підписано та скріплено печатками сторін; 
- Акт приймання-передачі електричної енергії №99 від 28.02.2023, кількість 450623кВт/год, ціна без ПДВ 4,211200 грн, загальна сума з ПДВ 2277196,30 грн, акт підписано та скріплено печатками сторін.
Отже, за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 за період січень, лютий 2023 року позивачем поставлено відповідачу електричну енергію на суму 4735224,89 грн за ціною без ПДВ 4,211200 грн за 1 кВт/год (з ПДВ 5,05344грн  за 1 кВт/год).  
На підтвердження проведення розрахунків на загальну суму 4735224,89 грн за вищевказаними актами приймання-передачі позивачем до матеріалів справи надано: платіжне доручення №84 від 09.02.2023 на суму 2302955,09 грн, платіжну інструкцію №158 від 06.03.2023 на суму 155073,50 грн, платіжну інструкцію №234 від 23.03.2023 на суму 2277196,30 грн.
Наказом начальника Новоград-Волинської КЕЧ району №73 від 26.05.2023 наказано перейменувати з 01.06.2023 Новоград-Волинську квартирно-експлуатаційну частину (району) на Звягельську квартирно-експлуатаційну частину (району). 
До матеріалів справи на обґрунтування своїх позовних вимог позивачем надано витяг з Аудиторського звіту №527/18/аз від 10.10.2025 складений Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та додаток №2.10 (розрахунок) до нього. 
В обґрунтування наявності математичної помилки в розрахунку ціни за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 про постачання електричної енергії споживачу в аудиторському звіту зазначено: «За договором від 31.01.2023 №240123НВКЕЧ на постачання 1307078 кВт/год електричної енергії по 5,05 грн за одиницю, вартість товару обрахована шляхом застосування формули, до якої включено завищений комерційний показник середньозваженої вартості електроенергії за грудень 2022 року на РДН (ринку "на добу наперед") для ОС України, яка не є фіксованою, а визначається щомісяця, на основі вільної конкурентної ціни в результаті торгів, що проводить АТ "Оператор ринку". Крім того, до розрахунку включено біржовий показник щодо здійснення купівлі - продажу на ринку, який не береться до уваги при розрахунку вартості покупцям електроенергії. А також, допущено математичну помилку на 0,08 грн у бік збільшення. Крім того, за вищезгаданим договором від 31.01.2023 №240123ВКЕЧ на постачання 1307078 кВт/год електричної енергії по 5,05 грн за одиницю, допущено математичну помилку на 0,08 грн у бік збільшення вартості. Зокрема, при обрахунку формули, яка застосована ТОВ "Вольт постач" у розділі 5. договору та у додатку №1 до нього "Комерційна пропозиція", не вірно обраховано кінцевий результат, а саме: 3,75482 грн + тариф на передачу (0,38028 грн) + тариф за купівлю на ринку (0,00761грн) +20 % ПДВ = 4,9713 гривень. Натомість, у п. 5.1 договору зазначено 5,05343грн, що призвело до безпідставного витрачання коштів на загальну суму 77,01 тис. гривень (Розрахунок у Додатку № 2.10).»
06.11.2025 Звягельська квартирно-експлуатаційна частина (району) звернулась до відповідача, ТОВ «Вольт постач» з листом-претензією №1565, за змістом якої остання просить відповідача, зокрема, сплатити безпідставно витрачені кошти у розмірі 77,01тис.грн. Доказів направлення та вручення означеного листа-претензії матеріали справи не містять. 
У зв`язку з тим, що Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України проведено аудит діяльності позивача, за результатами якого складено звіт №527/181/аз від 10.10.2025, яким встановлено факт математичної помилки на 0,08 грн у бік збільшення вартості одного кВт*год за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023, що призвело до безпідставного витрачання коштів, Звягельська квартирно-експлуатаційна частина (району), м.Звягель звернувся до суду з позовною заявою до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач», м.Слов`янськ про стягнення 77012,63 грн безпідставно набутих грошових коштів за договором про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023. 

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання згідно із статей 11, 509 Цивільного кодексу України виникають, зокрема, з договору.
Регулювання відносин, що виникають у зв`язку із продажем електричної енергії, здійснюється Цивільним кодексом України, Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №312 від 14.03.2018, Кодексом комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 за №311 і безпосередньо договором.
У відповідності до ст. 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Закон України «Про ринок електричної енергії» визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно з п.3.1.1. Постанови НКРЕКП «Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії» від 14.03.2018 №312, постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії". Ціни (тарифи) на послуги постачальника універсальних послуг, постачальника "останньої надії" визначаються у встановленому законодавством порядку.
Як вище встановлено судом, правовідносини між сторонами у справі щодо постачання електроенергії у період з січня по лютий 2023 року виникли на підставі договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 про постачання електричної енергії споживачу. 
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, на виконання вищевказаного договору позивачем поставлено, а споживачем прийнято загальний обсяг електроенергії у розмірі 937030 кВт/год на суму 4735224,89 за ціною згідно актів приймання-передачі електричної енергії (за січень-лютий 2023 року) 4,211200 без ПДВ за 1 кВт/год. 
Відповідачем оплачено поставлену електроенергію на суму 4735224,89 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжними документами. 
Водночас, як стверджує позивач, внаслідок помилкового розрахунку ціни за 1 кВт/год
на електричну енергію за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 мала місце переплата державних коштів у розмірі 77012,63 грн. 
В обґрунтування означеного позивач посилається на витяг з Аудиторського звіту №527/18/аз від 10.10.2025 складений Службою внутрішнього аудиту Міністерства оборони України та додаток №2.10 до нього. 
Позивач наполягає, що внаслідок математичної помилки під час розрахунку ціни на електричну енергію Звягельська КЕЧ (району) надмірно сплатила, а ТОВ «Вольт постач» безпідставно збережено кошти у розмірі 77012,63 грн, тобто розрахунки відбулися поза умовами договору, на думку позивача переплачені грошові кошти підлягають поверненню в порядку ст. 1212 Цивільного кодексу України, як безпідставно набуті відповідачем.
У цьому контексті суд звертає увагу на таке.
Загальні підстави виникнення зобов`язань у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, наслідком події; застосовуються також до вимог, зокрема, про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Для виникнення зобов`язання з безпідставного збагачення необхідна наявність декількох умов: 1) збільшення майна в однієї особи (вона набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або звертає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння); 2) втрата майна іншою особою, тобто збільшення або збереження майна в особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою; 3) причинний зв`язок меж збільшенням майна в однієї особи i відповідною втратою майна іншою особою; 4)відсутність достатньої правової підстави для збільшення майна в однієї особи за рахунок іншої особи, тобто обов`язковою умовою є збільшення майна однієї сторони (набувачем) з одночасним зменшенням його в іншої сторони (потерпілого), а також відсутність правової підстави (юридичного факту) для збагачення (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №916/2478/20, від 04.05.2022 у справі №903/359/21, від 05.10.2022 у справі №904/4046/20, від 01.10.2024 у справі №916/3575/23, від 01.10.2024 у справі №910/19574/23, від 24.09.2024 у справі №925/1293/23).
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 1212 Цивільного кодексу України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні.
Втім, необхідною умовою для цього є: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №910/9072/17).
Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Отже, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої. Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі №922/3412/17).
У постанові від 07.02.2024 у справі №910/3831/22 Велика Палата Верховного Суду, відступивши від висновків, викладених у постанові Касаційного цивільного суду від 02.02.2021 у справі №330/2142/16-ц та постановах Касаційного господарського суду від 23.04.2019 у справі №918/47/18, від 17.08.2021 у справі №913/371/20 та від 27.03.2019 у справі №905/1313/18, наголосила, що зобов`язання повернути безпідставно набуте майно виникає в особи безпосередньо з норми статті 1212 Цивільного кодексу України на підставі факту набуття нею майна (коштів) без достатньої правової підстави або факту відпадіння підстави набуття цього майна (коштів) згодом. Виконати таке зобов`язання особа повинна відразу після того, як безпідставно отримала майно або як підстава такого отримання відпала. Це зобов`язання не виникає з рішення суду. Судове рішення в цьому випадку є механізмом примусового виконання відповідачем свого обов`язку з повернення безпідставно отриманих коштів, який він не виконує добровільно.
Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення учасниками відповідних правовідносин у майбутньому виникнення певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 Цивільного кодексу України.
Системний аналіз статей 11, 177, 202, 1212 Цивільного кодексу України дає можливість дійти висновку про те, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).
Дійсно, за загальним правилом договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом приписів статті 1212 Цивільного кодексу України.
Водночас у постанові Верховного Суду від 12.08.2021 у справі №910/17567/19, наголошується, що виключенням є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19.
У постанові від 25.09.2024 у справі №201/9127/21 Велика Палата Верховного Суду також вказала, що конструкція частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Якщо майно набуте на підставі правочину, статтю 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або її не було взагалі. Винятком є випадки, коли майно безпідставно набуте у зв`язку із зобов`язанням (правочином), але не відповідно до його умов (пункти 80, 83).
При цьому Верховний Суд звертає увагу, що потрібно розрізняти випадки, коли 1)особа намагається повернути кошти, оскільки була проведена повна оплата за договором, проте поставка товару здійснена не в повному обсязі; 2) коли поставка товару здійснена в передбаченому договором обсязі, але оплата товару відбулася в більшому розмірі, ніж це передбачено договором, і особа намагається повернути суму переплати.
У першому випадку застосуванню підлягають положення статті 670 Цивільного кодексу України, оскільки були порушені умови договору щодо кількості товару.
У другому випадку застосуванню підлягають положення статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки така переплата була здійснена не відповідно до умов договору.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2025 у справі №910/715/24.
Отже, у разі встановлення, що сторони належним чином виконали свої зобов`язання за договором, однак позивач сплатив більшу суму, ніж це було передбачено домовленістю сторін, грошові кошти можуть бути стягнуті з відповідача на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Водночас, положеннями ч. 2 ст.56 Закону України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.
Згідно з ч. 7 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» умови постачання електричної енергії, права та обов`язки електропостачальника і споживача визначаються договором постачання електричної енергії споживачу. У договорі постачання електричної енергії споживачу визначаються, зокрема, ціна електричної енергії та послуг, що надаються.
Водночас, статтею 632 Цивільного кодексу України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Отже, частиною 3 вказаної статті в імперативному порядку встановлено, що зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Сторони підписали договір №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 та скріпили його своїми печатками без зауважень та заперечень презюмуючи, що їм зрозумілі умови договору та всі його істотні умови та контрагенти з такими умовами згодні. 
Суд зазначає, що фундаментальним принципом договірного права є принцип свободи договору, закріплений у статті 3 Цивільного кодексу України, який кореспондується з нормами ч. 1 ст. 627 та статті 6 Цивільного кодексу України та означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
В договорі №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 сторони погодились, що ціна електроенергії становить 5,05344 грн за 1 кВт/год. з ПДВ та є твердою (п.5.1. договору), а абз.3 п.5.1. договору відсилає до розрахунку фактичної вартості спожитої електроенергії, а не до визначення динамічної ціни. 
Отже, при укладенні договору про постачання електричної енергії споживачу №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 сторони дійшли згоди щодо твердої ціни електричної енергії за 1 кВт/год., що постачається постачальником за цим договором, в той час як з наявних в матеріалах справи доказів слідує, що сторонами повністю виконані умови означеного договору щодо поставки електроенергії за ціною встановленою договором та оплати поставленої електроенергії в повному обсязі. 
Водночас зміна такої істотної умови договору, як ціна, без узгодження сторонами, та після проведення оплати та поставки товару в повному обсязі, суперечитиме приписам частини третьої статті 632 Цивільного кодексу України.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що сторони належним чином виконали свої зобов`язання за договором №240123НВКЕЧ від 31.01.2023, за умовами які були передбачені за домовленістю сторін, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положення статті 1212 Цивільного кодексу України.
Суд відзначає, що єдиним доказом, який надано позивачем до матеріалів справи на підтвердження наявності переплати поза умовами договору є Аудиторський звіт №527/18/аз від 10.10.2025.
Відповідно до частини 3 статті 26 Бюджетного кодексу України, внутрішній аудит - незалежна, об`єктивна діяльність, що передбачає здійснення аудиторських досліджень (оцінки з надання впевненості) та аудиторського консультування для сприяння розпоряднику бюджетних коштів у досягненні цілей, завдань і конкретних результатів своєї діяльності. Внутрішній аудит сприяє покращенню ефективності і результативності в діяльності розпорядника бюджетних коштів, а також підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, шляхом застосування систематичного, послідовного підходу до оцінки і вдосконалення організації та функціонування системи управління, внутрішнього контролю, управління ризиками.
Пунктами 2, 3 Положення про Департамент внутрішнього аудиту Міністерства оборони України, який затверджено Наказом Міністерства оборони України від 05.06.2019 № 280, визначено, що Департамент бере участь у реалізації державної політики з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва в мирний час та особливий період шляхом виконання завдань та функцій, покладених на Міністерство оборони України (далі - Міноборони), в частині забезпечення реалізації повноважень, наданих підрозділам внутрішнього аудиту Порядком здійснення внутрішнього аудиту та утворення підрозділів внутрішнього аудиту, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 вересня 2011 року №1001 (зі змінами) (далі - Порядок). Об`єктом внутрішнього аудиту є діяльність Міноборони, структурних підрозділів його апарату, Генерального штабу Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), його структурних підрозділів та інших підконтрольних суб`єктів, які належать до сфери управління Міноборони та Генерального штабу (органів військового управління, військових частин, вищих військових навчальних закладів, установ, безпосередньо підпорядкованих Міноборони (далі - структурні підрозділи, безпосередньо підпорядковані Міноборони), інших органів військового управління, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, підприємств, об`єднань підприємств, а також суб`єктів господарювання, які не є юридичними особами), в повному обсязі або з окремих питань (на окремих етапах) та заходи, що здійснюються відповідними керівниками для забезпечення ефективного функціонування системи внутрішнього контролю (дотримання принципів законності та ефективного використання бюджетних коштів та інших активів, досягнення результатів відповідно до встановленої мети, виконання завдань, планів і вимог щодо їх діяльності). Департамент є самостійним структурним підрозділом апарату Міноборони. У підпорядкуванні Департаменту перебувають територіальні управління внутрішнього аудиту (далі - територіальні управління).
Згідно з пунктом 6 Положення, основним завданням Департаменту є надання Міністру оборони України об`єктивних і незалежних висновків і рекомендацій (пропозицій) щодо: функціонування системи внутрішнього контролю в Міноборони, Генеральному штабі, інших підконтрольних суб`єктах та її вдосконалення; удосконалення системи управління (за винятком оперативного (бойового) управління Збройними Силами); запобігання фактам незаконного, неефективного та нерезультативного використання бюджетних коштів та інших активів; запобігання виникненню помилок чи інших недоліків у діяльності Міноборони, Генерального штабу, інших підконтрольних суб`єктів.
За умовами пункту 3 розділу 7 Стандарт 11 "Документування перебігу та результатів внутрішнього аудиту" Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 04.10.2011 № 1247, офіційним документом проведеного внутрішнього аудиту є аудиторський звіт, який містить: резюме - стислий виклад основних висновків та рекомендацій; основну частину - цілі, обсяг і результати виконання аудиторського завдання; висновки та рекомендації.
Пунктом 8 цього ж розділу визначено, рекомендації за результатами внутрішнього аудиту мають містити конструктивні пропозиції щодо вдосконалення тих аспектів діяльності, стосовно яких проводився внутрішній аудит. Рекомендації мають базуватися на висновках, бути адекватними, конкретними, реальними для впровадження, чітко формулюватись та містити очікуваний результат їх впровадження (оцінку їх можливого впливу на діяльність установи).
Враховуючи наведені вище положення, аудиторський звіт внутрішнього аудиту Міноборони є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав, а викладені в ньому висновки не мають заздалегідь обумовленої сили.
Акт перевірки (аудиту) - це документ про результати проведеної перевірки (аудиту), який є носієм дій з фінансового контролю та інформації про виявлені недоліки, виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Акт ревізії (аудиту) не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялися. Акт ревізії (аудиту) є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.
Таким чином, виявлені контролюючим органом порушення не впливають на виконання сторонами своїх зобов`язань за договором і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювались Верховним Судом, зокрема, в постанові від 16.10.2018 в справі №910/23357/17.
Акти ревізії та документальних перевірок не мають обов`язкового характеру. 
Встановлені під час проведення контрольних заходів підрозділами аудиту факти підлягають доказуванню стороною та оцінці судом на загальних підставах за правилами, встановленими чинним Господарським процесуальним кодексом України (подібні висновки, викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.02.2018 у справі №910/12793/17, від 21.05.2018 у справі № 922/2310/17, від 07.12.2021 у справі №922/3816/19 та від 01.12.2022 у справі № 922/2810/21).
Водночас, обставини, встановлені під час проведення внутрішнього аудиту не можуть впливати на умови договірних відносин між сторонами, а тим більше їх змінювати. 
Сам по собі аудиторський звіт не може розглядатись як підстава виникнення зобов`язання відповідача повернути сплачені йому позивачем кошти, оскільки за умови існування між сторонами договірних правовідносин (в яких зокрема сторони встановили тверду ціну поставленої електроенергії) зазначені в Аудиторському звіті №527/18/аз від 10.10.2025 посилання на допущені при укладанні та виконанні договору №240123НВКЕЧ від 31.01.2023 помилки (зокрема, математичні) при визначенні ціни договору не можуть впливати на умови укладеного та виконаного сторонами договору. 
Враховуючи вищенаведене, суд відхиляє посилання позивача на аудиторський звіт №527/18/аз від 10.10.2025, як підставу для стягнення зазначених позивачем коштів.
Таким чином, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами правову підставу для задоволення позову. 
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За приписами ч. 1 ст. 73 цього Кодексу доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, суд дійшов висновку про те, що посилання позивача на безпідставність набуття грошових коштів ТОВ «Вольт постач» у розмірі 77012,63 грн поза умовами договору від 31.01.2023 №240123ВКЕЧ є необґрунтованими та не доведеними в установленому законом порядку, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають з підстав недоведеності та необґрунтованості факту порушення відповідачем прав позивача та охоронюваних законом інтересів в аспекті ст.ст.78, 79 Господарського процесуального кодексу України, за викладених у позовній заяві обставин.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району), м.Звягель до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач», м.Слов`янськ слід відмовити.
Згідно з положеннями ст.129 Господарського процесуального кодексу України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. 
Отже, витрати по сплаті судового збору за подання позову покладаються на позивача у відповідності до вимог статті 129 Господарського процесуального кодексу України, оскільки позов не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 12, 13, 42, 46, 74, 76, 86, 129, 236-241, 250-252 Господарського процесуального кодексу України, суд, -

ВСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог Звягельської квартирно-експлуатаційної частини (району), м.Звягель до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вольт постач», м.Слов`янськ про стягнення 77012,63 грн – відмовити.
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст. 256 Господарського процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 10.03.2026.

Суддя Г.Є. Курило