Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/5670/25
Номер провадження 2/299/2066/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.03.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючий - суддя Кашуба А.В.
при секретарі судового засідання – Чернянчук К.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 

В С Т А Н О В И В :
14.11.2025 ОСОБА_1 подала до суду вказану позовну заяву.
Просить суд ухвалити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі семи тисяч гривень щомісячно. 
Позов обґрунтовано тим, що сторони в шлюбі народили двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є вже повнолітнім, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Між батьками дітей шлюб розірвано, вони проживають окремо. Син ОСОБА_2 проживає разом із матір`ю. Позивачка стверджує, що відповідач добровільно не виконує свого обов`язку щодо утримання неповнолітнього сина. Не бере участі у матеріальному забезпеченні. Не бере належної участі у фізичному та моральному вихованні дитини – не проводить із ним час, не цікавиться його здоров`ям, успіхами у навчання, не підтримує. У вересні 2025 року середня зарплата в Закарпатській області становила 23628 грн за даними Держстату. Син позивачки та відповідача відвідує секцію боксу, активно займається спортом, бере участь у обласних та міжнародних змаганнях, що є фінансово затратним: придбання та обновлення спортивного інвентарю, плата за участь у змаганнях. Позивачка зазначає, що відповідач є молодим (41 рік), здоровим працездатним чоловіком.
Суд Ухвалою від 09.12.2025 відкрив провадження у справі. Вирішив розглядати справу у спрощеному позовному провадженні.
29.12.2025 представник відповідача адвокат Молнар Т.І. подала відзив.
Відповідач частково визнає вимоги позову. Проте заперечує обставини, зазначені позивачкою. Відповідач стверджує, що систематично бере участь у матеріальному утриманні молодшого сина. Старший син проживає разом із ним. Відповідач і надалі буде матеріально допомагати молодшому сину. Проте, розмір аліментів, які просить позивачка, є для нього непосильним. Відповідач проживає разом із непрацездатною матір`ю та старшим сином – у нього на утриманні мати та син. Позивачка не довела потребу дитини у аліментах у розмірі, що в рази перевищує мінімальний розмір аліментів. Відповідач погоджується на сплату аліментів у сумі 2500 грн щомісяця.
Представник позивачки адвокат Стасюк Ю.П. подав відповідь на відзив.
Вказує, що доводи відповідача про наявність на його утриманні повнолітнього сина є неспроможними, бо обов`язок утримання дитини припиняється з досягненням дитиною повноліття. Відповідач не надав належних доказів участі у матеріальному утриманні молодшого сина, бо спільні із сином фотографії цього не підтверджують. Надані відповідачем відомості про офіційний низький дохід не є беззаперечним доказом недостатності доходів та відсутності інших неофіційних доходів, що є поширеним. Представник позивача надав докази про наявність вакансій у м.Виноградів із заробітною платою понад 20000 грн. 
Відповідач не подав Заперечення на відповідь на відзив.
У судове засідання на судовий розгляд справи сторони не з`явилися.
Представник позивачки подав заяву про розгляд справи без її участі. Позов підтримали, просили задовольнити.
Представник відповідача адвокат Молнар Т.І. подала заяву про розгляд справи без участі відповідача, заявили про часткове визнання вимог позову – не заперечили проти стягнення аліментів у розмірі 2500 грн щомісячно.
Вивчивши доводи позовної заяви та відповіді на відзив, дослідивши подані на їх підтвердження докази, вивчивши доводи відзиву та дослідивши подані на їх підтвердження письмові докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд вирішив наступне.
Суд встановив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками двох дітей, яких народили у зареєстрованому шлюбі: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є вже повнолітнім, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Сторони спору припинили подружні відносини та проживають окремо – ця обставина повідомлена позивачкою та визнана відповідачем, підтверджена ним у відзиві.
Сторони взаємно підтвердили, що старший повнолітній син проживає разом із батьком, а молодший, неповнолітній ( ОСОБА_2 , 2010 р.н.) – проживає разом із матір`ю.
Позивачка передала на вирішення суду питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина у судовому порядку. Очевидно, мала для цього достатні правові підстави – відповідач не бере достатньої належної участі у матеріальному утриманні молодшого сина, який проживає окремо від нього. Цю обставину заперечив відповідач, стверджуючи, що бере посильну участь у матеріальному утриманні молодшого сина, однак відповідач не надав жодного доказу на доведення обставин, які стверджує. 
Надані відповідачем фотографії, де зображені він та ймовірно його молодший син ОСОБА_2 , 2010 р.н., містять відомості про спільний відпочинок у 2025 році. Ці докази не містять відомостей про систематичну участь відповідача у матеріальному утриманні молодшого сина.
Суд відхиляє як недостовірний доказ надану відповідачем Довідку про доходи від 17.12.2025, за змістом якої його щомісячний дохід як касира-контролера по найму у ФОП ОСОБА_5 у 2025 році становив близько 9000 грн, оскільки суд має обґрунтовані сумніви у достовірності цього доказу. Так, дійсно, як стверджує позивач та надав на підтвердження витяги із веб-сайтів пропозицій працевлаштування у м.Виноградів, що є відкритою загальновідомою інформацією, - середня заробітна плата, яка пропонується за схожими кваліфікаціями – 15-20 тисяч грн. на місяць.
Відповідач є молодим за віком чоловіком, не заперечив свою працездатність та здатність своєю працею отримувати активний дохід, достатній для участі у матеріальному забезпеченні свого молодшого сина. 
Відповідач стверджує, що на його утриманні є його матір ОСОБА_6 , пенсіонер за віком, та додав копію Пенсійного посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , проте на надав доказів родинних відносин та спільного проживання. Тому ця обставина залишається недоведеною. 
Відповідач стверджує, що на його утриманні також старший повнолітній син ОСОБА_3 , 2005 року народження. Проте, не пояснив суду обставин, що зумовлюють продовження існування обов`язку з утримання повнолітньої дитини. Тому цей довід відповідача суд відхиляє. 
Позивачка довела, що молодший син сторін ОСОБА_2 , 2010 р.н., відвідує спортивні заняття з боксу, бере участь у спортивних змаганнях, українських та міжнародних (а.с.20-34). Без сумніву, це зумовлює витрати на придбання та оновлення спортивного інвентарю, та витрати на участь у спортивних змаганнях. На підтвердження вартості боксерського інвентарю позивачка надала роздруківки сторінок інтернет-магазинів (а.с.43-55).
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Тому вирішення питання про виконання обов`язку батьків утримувати дітей є пріоритетним та невідкладним.
Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.
Відповідно до ст.80, 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.
За таких обставин, вимоги про стягнення із відповідача аліментів на утримання дитини - є обґрунтованими.
Згідно ст. 183 ч.1 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина.
Позивач обрав спосіб стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Розмір прожиткового мінімуму у 2025 році для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. 
Суд констатує, що прожитковий мінімум не відображає фактичного стану потреби дитини у матеріальній допомозі. У сучасних умовах утримання дітей шкільного віку вимагає значних матеріальних витрат. У суду нема сумнівів у тому, що позивачка несе матеріальні витрати на утримання дитини і несе значно більші витрати на їх утримання, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку на місяць. Суду очевидно, що грошове утримання на рівні половини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину щомісячно – це сума, яка не може навіть вкупі з рівноцінною матеріальною участю іншого з батьків забезпечити дитині рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Дана обставина є загальновідомою, суд визнає її такою, що не потребує доведення.
Сім`я охороняється державою, однак охорона не має передбачати надмірне регулювання приватної сфери, втручання у сімейні відносини через установлення обмеження розміру аліментів на утримання дітей прожитковим мінімумом, який є базовим соціальним стандартом. Таке обмеження нівелює саму суть цього права та містить ознаки надмірного регулювання державою сімейного життя. До аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України у справі № 1-1/2023(72/23).
Виходячи із міркувань Конституційного Суду України у цій справі, можна дійти висновку, що невиправданим є законодавче обмеження розміром прожиткового мінімуму розміру аліментів на утримання дитини, оскільки таке обмеження не може вважатися об`єктивно оціненим, та є надмірним утручанням (регулюванням) держави у право на матеріальне утримання дитини та забезпечення такого утримання у більшому розмірі, оскільки полягає в обмеженні реалізації такого права (звужує його реалізацію в залежності від можливості отримувача аліментів отримати інформацію про доходи платника).
Відповідач є молодим чоловіком. Суд не сумнівається, що відповідач усвідомлює свій обов`язок та розуміє розмір витрат на матеріальне утримання дитини шкільного віку, витрат на піклування про їх здоров`я, фізичний та інтелектуальний розвиток. 
Слід також врахувати, що молодший син проживає разом із матір`ю, яка самостійно без участі батька організовує його побут, піклується про його здоров`я, забезпечує його навчання, фізичний, інтелектуальний та духовний розвиток. Це потребує значного людського фізичного та психічного ресурсу: особистої залученості та часу. Тому вона суттєво обмежена у можливості своєю власною працею отримувати активний дохід. Високоймовірно, що сторони не рівні у своїх можливостях.
Разом із цим, відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не має підтвердженої інформації про достатність заробітку (доходу) платника аліментів.
Тому позов в частині розміру аліментів слід задовольнити частково.
Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Відтак, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду у 2025 році із майновим позовом за позовною вимогою про стягнення аліментів на дату подання позову –1211,20 грн. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 76-81, 89, 133, 141, 210, 259, 263-265, 273, п.15.5 п.15 ч.1 ЦПК України, суд - 

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити частково.
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5000 грн (п`ять тисяч гривень) щомісячно, починаючи із 14.11.2025 до досягнення дитиною повноліття.
У задоволенні позовних вимог у іншій частині – відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 коп).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 . 

Головуючий	Кашуба А. В.