Справа № 602/1180/25
Провадження № 2/602/160/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" лютого 2026 р.        м. Ланівці
Лановецький районний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Наумчука В.А., за участю секретаря судового засідання Майхрук Н.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором, –
в с т а н о в и в:
Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі у тексті – ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» або Товариство або позивач) в особі представника Томилко О.Б. за допомогою підсистеми «Електронний суд» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 (далі – позичальник або відповідач) про стягнення заборгованості за договором.
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що 13.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (далі у тексті – ТОВ «МАНІВЕО ШФД») та відповідачем було укладено кредитний договір №837514737 у вигляді електронного документа з використанням електронного підпису, на підставі якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в сумі 12600,00 грн. У подальшому права вимоги, які виникли за даним кредитним договором, на підставі договорів факторингу були передані (відступлені) ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС». Відповідач не виконала належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим на момент подання позовної заяви сума заборгованості ОСОБА_1 (без урахування суми нарахованих штрафних санкцій) становить 38367,12 гривень, з яких: 12600,00 грн – заборгованість по кредиту, 25011,12 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом, 756,00 грн – заборгованість по комісії за надання кредиту, яку позивач просить стягнути з відповідача.
Також просить стягнути з відповідача на його користь понесені судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в розмірі 2 422,40 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.
10 лютого 2026 року від представника відповідача, адвоката Мотальової-Кравець В.Ю., через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує позов частково. У відзиві представник відповідача, не оспорюючи факт укладення відповідачем кредитного договору та отримання кредиту, заперечує щодо неправомірно нарахованих, на її думку, процентів та комісії за кредитним договором. Зокрема, представник відповідача вважає, що проценти нараховані поза межами строку кредитування, який становить 29 днів і закінчився 11.04.2025. Оскільки, пролонгації кредитного договору не відбувалося, то право кредитора нараховувати проценти за користування кредитом після цієї дати припинилося. Окрім цього, позивач, до якого перейшло право вимоги за договором факторингу, не отримав права здійснення додаткових нарахувань за договором, як то процентів, комісії тощо. Тому він не має права на стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором, яка нарахована після переходу права вимоги. Також представник відповідача вважає, що положення Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають лише комісію, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Тому умови кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію за надання кредиту є нікчемними в силу відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування». У відзиві міститься контррозрахунок сторони відповідача, за яким заборгованість за кредитним договором розрахована у сумі 14010,06 грн. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в частині незаконно нарахованих відсотків та комісії.
20 лютого 2026 року від представника позивача, Дорошенко О.В., через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, згідно з якою сторона позивача вважає заперечення відповідача безпідставними та необґрунтованими. Так, відхиляючи аргументи відповідача про нарахування процентів поза межами строку кредитування, представник позивача пояснює, що 29 днів – це Дисконтний період кредитування, а строк договору становить 5 років. Відповідно, кінцева дата повернення кредиту – 12.04.2030. Стосовно правомірності нарахування комісії за надання кредиту зазначає, що можливість її встановлення у кредитному договорі передбачена Законом України «Про споживче кредитування». Представник позивача також клопоче поновити строк позивачу на подання додаткових доказів, долучених до відповіді на відзив, а саме: довідки про закриття кредитів за іншими кредитними договорами, укладеними відповідачем, повний реєстр прав вимоги за договором факторингу, а також рекомендації Ради адвокатів Чернігівської області щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання заперечення не скористалася. 
Ухвалою суду від 16.12.2025 відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 20.01.2026.
Судове засідання 20 січня 2026 року не відбулося у зв`язку перебуванням головуючого судді у нарадчій кімнаті у кримінальному провадженні. Призначено судове засідання на 02.02.2026.
Ухвалою суду від 02.02.2026 витребувано письмові докази в АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» - виписку про рух коштів по банківському рахунку відповідача, розгляд справи відкладено на 26.02.2026.
19 лютого 2026 року на адресу суду від АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» надійшла витребувана ухвалою суду виписка про рух коштів по рахунку відповідача. 
Представник позивача в судове засідання не з`явився хоч і був належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, у поданих до суду заявах просить розгляд справи проводити за її відсутності.
Відповідач та її представник у судове засідання не прибули, хоча про день, час і місце розгляду справи були повідомлена належним чином, про причини не прибуття у судове засідання не повідомили. У відзиві представник відповідача просить розглянути справу за її відсутності та відсутності відповідача. 
Частиною третьою статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Ураховуючи наведене вище, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно зі частиною другою статті 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вирішуючи клопотання представника позивача про поновлення строку на подачу додаткових доказів по справі, яке міститься у відповіді на відзив, суд дійшов висновку, що воно не підлягає задоволенню з наступних мотивів.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до ч. 2, 4, 5, 8 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Заявляючи клопотання про поновлення строку на подання додаткових доказів, представник позивача у відповіді на відзив не навів жодної причини, які б завадили йому подати такі докази у зазначений строк (разом з поданням позовної заяви).
У зв`язку з наведеним, докази, надані представником позивача разом з відповіддю на відзив, до розгляду судом не приймаються. 
Суд дослідив та оцінив докази, які містяться у матеріалах справи, письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті спору, встановив фактичні обставини і відповідні спірні правовідносини, та дійшов наступних висновків.
13 березня 2025 року ОСОБА_1 засобами телекомунікаційного зв`язку подала до Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШФД» Заявку на отримання грошових коштів у кредит. Того ж дня відповідач дистанційно, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, підписала Договір кредитної лінії № 837514737 від 13.03.2025 з ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до цього договору, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями зазначених документів (а.с. 23-37).
Згідно з п. 2.1 вищезгаданого договору кредитної лінії кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у формі кредитної лінії, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісією за надання кредиту, відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів та банківських металів у кредит Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА».
Частиною першою статті 1054 Цивільного кодексу України (далі у тексті – ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Станом на 13.03.2025 ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (код ЄДРПОУ 38569246) було зареєстроване як фінансова компанія та мало чинну ліцензію на надання коштів та банківських металів у кредит, що вбачається з інформації, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Таким чином, згідно з положеннями статей 207, 638, 1055 Цивільного кодексу України, статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та ОСОБА_1 уклали у письмовій формі в електронному вигляді Договір кредитної лінії №837514737 від 13.03.2025 (далі у тексті – Кредитний договір). 
Умовами Кредитного договору передбачено:
- кредит надається позичальнику на споживчі потреби (пункт 1.1.17); 
- загальний розмір кредиту становить 12600,00 грн (пункт 2.2); 
- кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 13.03.2025, що є датою надання кредиту (пункт 2.3); 
- кожен окремий транш за цим договором надається позичальнику шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця рахунок позичальника, використовуючи реквізити платіжної картки 4441-11ХХ-ХХХХ-0295 (пункт 5.1);
- розмір комісії, що нараховується за надання першого траншу за цим договором становить 756,00 грн (пункт 8.5);
- комісія за надання кредиту не є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, а є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором, і нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі першого траншу за цим договором (пункт 8.4);
- позичальнику надається Дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту. На момент укладення цього договору строк Дисконтного періоду користування складає 29 днів від дати отримання позичальником першого Траншу. Загальний строк Дисконтного періоду користування кредитом вираховується в порядку, передбаченому п. 3.2 договору (пункт 3.1);
- рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту – 11.04.2025 (пункт 7.1); 
- в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернута позичальником не пізніше, ніж протягом 30 календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому п. 11.1 договору; ініціювання кредитодавцем дострокового розірвання/припинення дії договору, в порядку, передбаченому п. 9.1.1.2 або п. 9.1.1.7 договору (пункт 7.2); 
- кінцева дата повернення (виплати) кредиту – 12.04.2030 (пункт 7.3);
Пунктом 11.1 Кредитного договору передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання.
Згідно з п. 8.3 Кредитного договору базова процентна ставка складає 0,98 відсотків в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 відсотків річних.
Умовами Кредитного договору також передбачено можливість надання позичальнику знижки від розміру Базової процентної ставки протягом Дисконтного періоду. При цьому, у разі якщо позичальник не здійснить повного дострокового погашення всієї суми кредиту протягом Дисконтного періоду кредитування, то зобов`язання позичальника по оплаті процентів за користування кредитом визначаються шляхом множення Базової процентної ставки на фактичну кількість днів користування кредитом, тобто від дати видачі першого траншу до закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання (пункти 8.2, 8.7).
Денна процентна ставка, розрахована за встановленою методикою, становить 0,98% (пункт 8.6 Кредитного договору). 
Уклавши Кредитний договір та погодившись з його умовами, сторони, в т.ч. відповідач, взяли на себе відповідні договірні зобов`язання.
На підтвердження виконання зобов`язань кредитодавця за Кредитним договором щодо надання кредитних коштів позичальнику позивачем надано копію письмового підтвердження ТОВ «ПРОФІТГІД» щодо здійснення переказу грошових коштів, а також довідку ТОВ «МАНІВЕО ШФД» від 27.11.2025, у яких зазначено: суму переказу (платіжної операції) - 12600,00 грн, платника - ТОВ «МАНІВЕО ШФД», отримувача – Рондюк Е.Б., реквізити (маску) картки отримувача, номер і дату Кредитного договору (а.с. 50 зворот - 51).
Факт зарахування кредитних коштів на рахунок відповідача 13.03.2025 у сумі 12600,00 грн підтверджується випискою про рух коштів по картці від 13.02.2026, наданою АТ «УНІВЕРСАЛБАНК» на виконання ухвали суду в порядку витребування доказів (а.с. 126).
Обставини укладення Кредитного договору та отримання на його підставі кредитних коштів не заперечуються стороною відповідача. 
Суд також установив, що 13 травня 2025 року ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (Клієнт) та Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» (Фактор) підписали договір факторингу № МВ-ТП/35 (далі у тексті – Договір факторингу), згідно з п. 2.1 якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги за переліком в Реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти у розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (а.с. 14 зворот - 17).
У пункті 4.1. Договору факторингу сторони обумовили, що наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту укладення Реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує.
13 травня 2025 року ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» підписали Реєстр прав вимоги на виконання Договору факторингу, у якому зазначені: П.І.Б. відповідача, її РНОКПП, номер та дата Кредитного договору, суми заборгованості за тілом кредиту, процентами та комісією, що підтверджується копіями сторінок Реєстру (а.с. 17 зворот - 19).
На підтвердження проведених розрахунків за Договором факторингу позивачем надано копію платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1487 від 30.05.2025, згідно з якою ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» здійснило переказ грошових коштів у сумі 5636578,80 грн на рахунок ТОВ «МАНІВЕО ШФД» (а.с. 19 зворот). 
Пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
З наведених вище правових норм слідує, що договір факторингу є правочином, внаслідок якого відбувається заміна кредитора у зобов`язанні.
Статтею 1079 ЦК України встановлено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (код ЄДРПОУ 39700642) станом на 13.05.2025 було зареєстроване як фінансова компанія та у нього була чинна ліцензія на діяльність фінансової компанії з факторингу, що підтверджується доданими до позовної заяви копіями Витягу з Державного реєстру фінансових установ та листа в.о. директора Департаменту ліцензування Національного банку України Нелюбіної Н. «Про переоформлення ліцензії» від 12.03.2024 (а.с. 61 зворот - 62), а також інформацією, яка міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України «Комплексна інформаційна система Національного банку України» за посиланням: https://kis.bank.gov.ua/.
Отже, на момент укладення Договору факторингу його сторони володіли спеціальною правоздатністю для вчинення відповідного правочину.
Таким чином суд встановив, що 13.05.2025 право грошової вимоги до відповідача за Кредитним договором перейшло від кредитодавця - ТОВ «МАНІВЕО ШФД» до позивача і останній з 13.05.2025 став новим кредитором у спірному правовідношенні.
Суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що до позивача перейшло лише право вимоги повернення тіла кредиту і процентів, нарахованих первісним кредитором до моменту переходу права вимоги за договором факторингу, і що він не вправі нараховувати проценти та комісію надалі, оскільки такі доводи не грунтуються на чинному законодавстві.
Тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. 
Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору факторингу (глава 73 ЦК України).
У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Тобто, змінюється лише особа, перед якою боржник має виконати своє зобов`язання. За загальним правилом обсяг такого зобов`язання не змінюється.
Виходячи із положень ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора, якщо інше не встановлено договором або законом. Обсяг цих прав та умови їх переходу визначаються на момент переходу цих прав до нового кредитора.
Суд зауважує, що умовами Договору факторингу, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШФД» та позивачем, не передбачено обмежень щодо обсягу права вимоги, яке переходить за цим договором від клієнта до фактора.
Відтак, позивач як новий кредитор у зобов`язанні, що виникло між кредитодавцем і позичальником на підставі Кредитного договору, вправі нараховувати проценти та вимагати їх сплати від позичальника в порядку та на умовах, які визначені Кредитним договором.
З огляду на встановлені судом обставини спірні правовідносини між сторонами є кредитними правовідносинами, а саме відносинами щодо споживчого кредитування, які регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про споживче кредитування» та інших актів законодавства.
Згідно з положеннями статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В силу приписів ч.1 ст. 1054 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
До позовної заяви позивачем додано розрахунки заборгованості за Кредитним договором, виконані ТОВ «МАНІВЕО ШФД» за період з 13.03.2025 по 13.05.2025 та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за період з 14.05.2025 по 07.10.2025 включно (а.с. 20-22).
Згідно з наведеними розрахунками загальна сума нарахованих процентів складає 25026,12 грн, сума оплати позичальника - 15,00 грн (платіж від 11.05.2025). З урахуванням сплаченої суми заборгованість за процентами за Кредитним договором станом на 08.10.2025 становить 25011,12 грн. 
Суд, перевіривши правильність нарахувань сум заборгованості за тілом кредиту та процентами доданих до позовної заяви розрахунках, дійшов висновку, що вони здійснені з дотриманням умов Кредитного договору та вимог чинного законодавства, з урахуванням здійсненої позичальником часткової оплати.
При цьому, суд відхиляє заперечення представника відповідача про те, що нарахування процентів за користування кредитом здійснювалося поза межами строку кредитування.
Так, умовами Кредитного договору визначено, що 11.04.2025 – це рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту (пункт 7.1).
Тобто, це дата закінчення Дисконтного періоду кредитування, протягом якого позичальник може отримати черговий транш у рамках кредитної лінії, шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту, і який на момент укладення Кредитного договору складає 29 днів від дати отримання позичальником першого Траншу (пункт 3.1).
Натомість сторони Кредитного договору визначили, що: кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 12.04.2030 (пункт 7.3), а строк дії договору - протягом 5 років від дня набрання ним чинності або до його дострокового розірвання/припинення його дії (пункт 11.1).
Наведені умови узгоджуються зі змістом Заявки на отримання грошових коштів від 13.03.2025, поданої відповідачем, у якій вона вказала строк кредитування – 1826 днів, а також змістом Паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ», де вказано такий же строк кредитування.
Тобто, сторони, уклавши Кредитний договір, обумовили строк правомірного користування кредитними коштами - 5 років від дня їх отримання (укладення договору) і протягом цього періоду кредитодавець вправі нараховувати проценти передбачені ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України.
Разом з тим, Кредитним договором також передбачені випадки, за яких кредитодавець вправі ініціювати дострокове припинення/розірвання договору.
Таким випадком є, зокрема, затримання позичальником сплати процентів за користування кредитом, частини кредиту або комісії за надання кредиту щонайменше за один місяць. У цьому разі кредитодавець має право вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі шляхом повідомлення позичальника про дострокове припинення/розірвання договору (пункт 9.1.1.7 Кредитного договору).
В матеріалах справи міститься письмове повідомлення №ТП/837514737 від 08.10.2025, яким ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» повідомило ОСОБА_1 про дострокове розірвання договору з посиланням на пункт 9.1.1.7 Кредитного договору та норму ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», вказавши про необхідність сплати всієї суми заборгованості (а.с. 52).
Таким чином, 08.10.2025 Кредитний договір було достроково розірвано за ініціативи позивача, який замінив кредитодавця у спірному правовідношенні, і з цього моменту позивач вправі вимагати від відповідача повернення всієї суми кредиту та нарахованих до цього процентів.
Разом з тим, з цієї дати припинилося право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитними коштами.
Отже, проценти за Кредитним договором правомірно нараховані в межах строку кредитування (з 13.03.2025 по 07.10.2025 включно).
З урахуванням встановлених обставин, контррозрахунок суми заборгованості за Кредитним договором, наведений представником відповідача у відзиві, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства та умовах Кредитного договору. 
За відсутності будь-яких інших доказів у справі щодо сплати боргу позичальником, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача згідно з Кредитним договором за тілом кредиту та процентами вищевказаних розмірах, а позовні вимоги в цій частині - обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення комісії в сумі 756,00 грн, суд виходить з наступних міркувань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі у тексті - Закон), загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до Правил розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затверджених постановою Правління НБУ від 11.02.2021 №16 (далі у тексті - Правила розрахунку ЗВК) загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту (уключаючи комісії за обслуговування кредитної заборгованості, юридичне оформлення та інші платежі), кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб [комісії за розрахунково-касове обслуговування банку, у якому відкритий рахунок кредитодавця (під час зарахування коштів у рахунок погашення споживчого кредиту), страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів та інших осіб, а також інші обов`язкові платежі], які сплачуються споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (крім платежів, що згідно із законодавством України не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом). 
Отже, чинне законодавство, яке регулює відносини споживчого кредитування, передбачає право кредитодавця – небанківської фінансової установи встановлювати у договорі про споживчий кредит комісії за додаткові та супутні послуги кредитодавця, у т.ч. пов`язані з наданням кредиту.
У зв`язку з цим, суд вважає слушними аргументи представника відповідача про те, що положення Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають лише комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Як убачається зі змісту наведених вище положень Закону №1734-VIII та Правил розрахунку ЗВК під поняттям «комісія» розуміється обов`язковий платіж за надання додаткових та супутніх послуг кредитодавця.
Законодавче визначення терміну послуги міститься у п. 17 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно з яким послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
З огляду на зазначене вище, комісія – це платіж за надання (передачу) споживачеві певного блага (матеріального чи нематеріального) за його замовленням і яке задовольняє його певні особисті потреби. При цьому, таке благо є додатковим (до основного) або супутнім (тобто яке супроводжує надання процес основного блага).
Звідси слідує, що комісія не може встановлюватися безпосередньо за сам факт надання кредиту, що є предметом кредитного договору (основним благом, за яким звертається споживач до кредитодавця), а лише за надання додаткових та супутніх послуг, пов`язаних з наданням кредиту.
У постанові від 20 лютого 2019 року у справі № 666/4957/15-ц Верховний Суд зазначив, що надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.
Підсумовуючи викладене вище, суд вважає, що встановлення у кредитному договорі комісії є правомірним за умови, що: відповідні послуги дійсно надавалися кредитодавцем позичальнику (за їх реальної наявності) і надання таких послуг є виправданим з точки зору того, що вони створюють споживачеві додаткове (до основного) благо або ж супроводжують його процес надання і без надання таких послуг процес надання основного блага буде неможливим чи не відповідатиме бажаним для споживача характеристикам (до таких послуг можна віднести, наприклад, конвертацію валюти кредиту, витрати, пов`язані з перерахуванням кредитних коштів через сервіси платіжних систем, використання еквайрингу тощо).
Лише у цьому випадку такі комісії включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом.
Разом з тим, у п. 8.4 Кредитного договору вказано, що комісія за надання кредиту НЕ є платою за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, а є іншою складовою плати за послуги, що надаються кредитодавцем за цим договором.
З урахуванням наведеного вище, передбачена Кредитним договором комісія за надання кредиту у розмірі 756,00 грн згідно з положеннями Закону не віднесена до переліку тих витрат споживача за споживчим кредитом, які можуть включатися до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, враховуватися у розрахунку денної процентної ставки та покладатится на споживача.
Таким чином, зазначена умова Кредитного договору обмежує права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, оскільки покладає на нього обов`язок сплачувати платіж, не передбачений законодавством.
Частиною 5 статті 12 Закону встановлено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Відповідно до абз. 1 ч.1, ч.5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Таким чином, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією в сумі 756,00 грн, тому вони не підлягають задоволенню.
Отже позов слід задовольнити частково. 
Щодо розподілу судових витрат.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 2 422,40 гривень згідно з платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 2728 від 20.11.2025.
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 98% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2 373,95 грн (2422,40 х 98%).
Щодо стягнення з відповідача судових витрат, понесених позивачем на оплату правової допомоги слід зазначити наступне.
Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другоїстатті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №5, укладеного 02.12.2024 між Адвокатським об`єднанням «ЛІГА ЮРИДИЧНИХ ТЕХНОЛОГІЙ ТА ІНОВАЦІЙ» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» (Клієнт), згідно з умовами якого Клієнт доручає, а Адвокатське об`єднання приймає на себе зобов`язання надавати професійну правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором (а.с. 55-58).
Додатковою угодою № 2021 від 06.11.2025 до Договору про надання правничої допомоги №5 від 02.11.2024 його сторони визначили порядок оплати послуг Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги у справі Клієнта до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №837514737 від 13.03.2025 та погодили вартість послуг у сумі 5000 грн (а.с. 59 зворот - 60).
Згідно з Актом приймання-передачі наданих послуг від 06.11.2025 відповідно до Договору про надання правничої допомоги №5 від 02.11.2024, Адвокатське об`єднання виконало свої зобов`язання в межах Договору та Додаткової угоди, надавши такі послуги: 1) підготовка до розгляду справи: аналіз фактичних обставин справи, формування доказів, аналіз судової практики, надання юридичних консультацій тривалістю 4 години вартістю 1000 грн; 2) підготовка та направлення повідомлення про оплату заборгованості (досудова вимога) тривалістю 2 години вартістю 500 грн; 3) підготовка позовної заяви, що включає збір доказів, перевірка, друк та належне засвідчення копій письмових та електронних доказів у справі та направлення копії та доданих документів до суду тривалістю 10 годин вартістю 3500 грн. Всього надано послуг на суму 5000,00 грн (а.с. 60 зворот).
Зазначену вартість послуг ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» сплатило Адвокатському об`єднанню згідно з платіжною Інструкцією кредитового переказу коштів №40від 06.11.2025 (а.с. 61). 
Отже, наданими позивачем доказами підтверджується понесення ним витрат на правову допомогу, пов`язану з цією справою, у сумі 5000,00 гривень.
У відзиві представник відповідача виклала свої заперечення проти заявлених позивачем витрат на правову допомогу. Ввважає, що їх розмір є неспівмірним зі складністю справи, а відтак повному відшкодуванню не підлягають. Стверджує, що до суду не надано квитанцію про оплату наданих послуг адвоката.
З приводу заперечень представника відповідача щодо розміру заявлених позивачкою витрат на правову допомогу суд зазначає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед інших: змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 4-6, 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України).
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності проявляється, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Однак, обмежившись загальною фразою про те, що «ознайомлення з матеріалами справи та складання позову не передбачають такого обсягу роботи та витрат», представник відповідача не обґрунтувала належним чином, який саме обсяг роботи та витрат необхідний для надання відповідних послуг.
Що стосується твердження представника відповідача про ненадання суду доказів оплати наданих послуг адвоката, то таке твердження спростовується матеріалами справи. 
Аналізуючи критерії співмірності та розумності витрат на правову допомогу, заявлених позивачкою, суд зауважує, що ця справа дійсно не є складною і не вимагає застосування великої кількості нормативно-правових актів. Разом з тим, тривалість часу, витраченого адвокатом на підготовку її до розгляду, а також вартість послуг наданої правової допомоги не є надмірними і перебувають, на думку суду, в розумних межах з огляду на ціну позову та звичайну вартість роботи кваліфікованого юриста. При цьому, суд ураховує те, що до виникнення спору призвела саме неправомірна поведінка відповідача, яка полягала у порушенні умов укладеного договору та невиконанні взятих на себе зобов`язань. У зв`язку з цим, суд не вважає заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу завищеним.
Ураховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково у розмірі 98% від заявленої суми, то з відповідача слід стягнути витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4900,00 грн (5000,00 х 98%).
На підставі статей 207, 512 - 514, 525, 628, 1054, 1055, 1077, 1078 ЦК України, положень Законів України «Про електронну комерцію», «Про споживче кредитування» та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 141, 211, 244, 247, 258, 259, 263-265, 272, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором – задовольнити частково. 
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 37611,12 грн (тридцять сім тисяч шістсот одинадцять гривень 12 коп). 
3. У решті позовних вимог відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 2 373,95 грн (дві тисячі триста сімдесят три гривні 95 коп). 
5. Стягнути з Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС» судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 4900,00 грн (чотири тисячі дев`ятсот) гривень. 
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
УЧАСНИКИ СПРАВИ:
ПОЗИВАЧ: Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАЛІОН ПЛЮС», місцезнаходження: вул. Жабинського, буд. 13, м. Чернігів, 14017, код ЄДРПОУ 39700642. 
ВІДПОВІДАЧ:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
Суддя:	  	В.  А.  Наумчук