Справа №592/2121/26
Провадження №2-а/592/50/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ      
10 березня 2026 року           м.Суми 
Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:
головуючого: судді Бичкова І. Г. ,
за участю секретаря судового засідання: Леоненко К. С. ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, -

В С Т А Н О В И В :

09.02.2026 представник позивача ОСОБА_1 адвокат Васюта Дмитро Костянтинович звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, із змісту якого вбачається, що відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. 27.01.2026 ОСОБА_1 отримав сповіщення від Інтернет-банкінгу про арешт рахунку на підставі виконавчого провадження № 79501862. 28.01.2026 позивач уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Васютою Д. К. . 30.01.2026 представник позивача засобами електронної пошти подав адвокатський запит до Ковпаківського ВДВС у м. Суми СХ МРУМЮ для отримання копій матеріалів виконавчого провадження № 79501862. 03.02.2026 на електронну адресу представника позивача надійшла відповідь на адвокатський запит та постанова про відкриття виконавчого провадження № 79501862. Ознайомившись з матеріалами було встановлено, що виконавче провадження № 79501862 було відкрито на підставі постанови по справі про адміністративне правопорушення № СУ 2094/2025 від 11.09.2025, складеної начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як вбачається з тексту оскаржуваної постанови, позивач її не отримував та постанова рекомендованим листом не направлялася. Відповідно до п. 14. Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3, постанова відповідно до ст. 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову було винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. Але всупереч вищезазначеному, оскаржувана постанова не надіслана рекомендованим листом. У зв`язку з тим, що про існування постанови позивач та представник позивача дізналися лише 03.02.2026, відтак він вважає, що позивач має обґрунтовані підстави для поновлення строку на звернення до суду для оскарження постанови. У зв`язку з вищезазначеним, він вважає, що строк оскарження постанови був пропущений з поважних причин, тому він просив суд поновити його. По-перше, з постанови № СУ 2094/2025 від 11.09.2025 вбачається, що відповідач посилається у постанові на повістку від 05.05.2025 № 3320547. Але позивач не був обізнаним про повістку від 05.05.2025 № 3320547, не був повідомлений про неї. У позивача відсутній умисел, направлений на вчинення адміністративного правопорушення у зв`язку з тим, що у ОСОБА_1 наявна відстрочка від мобілізації на підставі п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України “Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку” (докази долучаються) . По-друге, в оскаржуваній постанові немає посилання на протокол у справі про адміністративне правопорушення, що ставить під сумнів взагалі його наявність та об`єктивний розгляд справи. По-третє, відповідно до абз. 9 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Як вбачається з постанови, повісткою № 332034 від 05.05.2025 позивач повинен був прибути 16.05.2025 о 09:00. Отже, строк притягнення до відповідальності закінчився 16.08.2025. По-третє, він вважає, що в оскаржуваній постанові неправильна кваліфікація правопорушення. Ст. 210 КУпАП регламентує порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку. А саме ст. 210-1 КУпАП визначає порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке інкримінується позивачу. По-четверте, він зазначає про те, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21.05.2025 у справі № 592/4850/25 за аналогічних обставин щодо ОСОБА_1 вже встановлювалась протиправність постанови про вчинення адміністративного правопорушення ІНФОРМАЦІЯ_3 . За приписами п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю. Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуться особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису) , які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документі також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу. Відповідно до ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) , встановлюються ст. ст. 279-1-279-8цього Кодексу. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи) , який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) , дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У п. п. 70-71 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Рисовський проти України” (заява № 29979/04) Європейський суд з прав людини, аналізуючи відповідність мотивування Конвенції, підкреслює особливу важливість принципу належного урядування, зазначивши, що цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Відповідно до закріпленого в ст. 62 Конституції України принципу, особа вважається невинуватою, доки її вину не буде доведено в законному порядку; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість; обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. У справі “Барбера, Мессеге і Жабардо проти Іспанії” Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 06.12.1988 зазначив про те, що докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості. Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Дактарас проти Литви” від 24.11.2000) . Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі “Салабіаку проти Франції” від 07.10.1988 зазначив про те, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь-які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого. Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі. У справі “Надточій проти України” Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15.05.2008 відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення) . Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22.12.2010 № 23-рп/2010 дійшов висновку про те, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п. 4.1) . В рекомендації № R(91)1 Комітету Ради Європи Державам-членам стосовно адміністративних санкцій від 13.02.1991 рекомендовано урядам держав-членів керуватися у своєму праві та практиці принципом, згідно з яким обов`язок забезпечення доказів покладається на адміністративний орган влади (принцип 7) . Принцип презумпції невинуватості, передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26.04.2018 у справі № 211/3520/16-а, саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення. Така постанова по свій правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. З огляду на вищевикладене, ІНФОРМАЦІЯ_3 не доведений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 8, 36, 38, 210, 235, 256, 277, 280, 283 КУпАП; ст. ст. 2, 159, 241, 242, 244-246, 250, 262, 286 КАС України, він просив: 1. Прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі. 2. Поновити ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду з позовом про оскарження постанови ІНФОРМАЦІЯ_4 № 2094/2025 від 11.09.2025. 3. Постанову про накладення адміністративного стягнення № СУ 2094/2025 від 11.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити. 4. Стягнути на користь позивача з відповідача судовий збір. 5. Розгляд справи проводити без повідомлення (виклику) сторін (вхідний № 5074/26 від 09.02.2026) (а. с. 1-4) .
20.02.2026 представник відповідача за довіреністю ОСОБА_2 надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебуває справа № 592/2121/26, провадження № 2-а/592/50/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. 16.02.2026 до електронного кабінету в підсистемі “Електронний суд” ІНФОРМАЦІЯ_4 надійшла ухвала суду про відкриття провадження у справі від 13.02.2026 з копією адміністративного позову та доданими до нього документами. Згідно ухвалі суду від 13.02.2026 відповідачу було надано п`ятиденний строк з дня отримання даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. На підставі ст. ст. 162, 175 КАС України, він викладає свої заперечення проти даного адміністративного позову. У своїй позовній заяві представник позивача, зокрема, просить: “Постанову про накладення адміністративного стягнення № СУ 2094/2025 від 11.09.2025 ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП закрити. ” . В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача посилається на наступні обставини: - відсутність у позивача умислу на вчинення адміністративного правопорушення, з огляду на наявність у нього відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, а також на те, що позивач не був обізнаний про вручення повістки; - відсутність у оскаржуваній постанові посилання на протокол про адміністративне правопорушення, що, на думку позивача, викликає сумніви щодо факту його складання та існування; - закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності, з посиланням на те, що такі строки нібито спливли 16.08.2025; - неправильну кваліфікацію інкримінованого позивачу адміністративного правопорушення в оскаржуваній постанові; - практику Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/4850/25, яку позивач вважає аналогічною за обставинами та такою, що свідчить на користь його позиції. Ознайомившись зі змістом адміністративного позову, його вимогами та доданими матеріалами, ІНФОРМАЦІЯ_5 категорично не погоджується з позицією позивача та його представника, вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними, такими, що не відповідають нормам чинного законодавства України та фактичним обставинам справи, а, отже, не підлягають задоволенню. Заперечення відповідача ґрунтуються на наступних правових та фактичних аргументах, викладених у відповідності до принципів верховенства права, законності та обґрунтованості. Щодо процедури фіксації адміністративного правопорушення та відсутності протоколу про адміністративне правопорушення. Позивач стверджує про те, що відсутність протоколу про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови протиправною. Однак, така позиція є хибною та не відповідає нормам КУпАП. Згідно ч. 6 ст. 258 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) , протокол про адміністративне правопорушення не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 210, 210-1 КУпАП, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа не з`явилася без поважних причин, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику. Відповідачем до матеріалів справи долучаються беззаперечні докази належного повідомлення позивача про виклик, зокрема, копія повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-кодовий ідентифікатор 0505300201207) , відповідно до якого повістка № 3320547 була вручена позивачу особисто 07.05.2025. Таким чином, відповідач мав усі законні підстави для розгляду справи про адміністративне правопорушення у спрощеному порядку без складання протоколу, що повністю відповідає вимогам законодавства та не порушує прав позивача. Щодо триваючого характеру адміністративного правопорушення та строків притягнення до адміністративної відповідальності. Аргументація позивача стосовно нібито закінчення строків притягнення до адміністративної відповідальності 16.08.2025 базується на помилковому тлумаченні норм матеріального права та ігноруванні правової природи правопорушення. Порушення правил військового обліку, зокрема, неявка за викликом до ТЦК та СП, є триваючим адміністративним правопорушенням. Згідно з усталеною судовою практикою, включаючи позиції Верховного Суду (наприклад, у постанові від 11.04.2018 у справі № 804/401/17) триваючими визнаються правопорушення, які, почавшись з певної протиправної дії чи бездіяльності, здійснюються потім безперервно шляхом невиконання покладеного законом обов`язку. У даному випадку обов`язок позивача з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 не припинився 16.05.2025, а продовжував існувати до моменту його виконання або припинення правопорушення іншим чином. Станом на дату винесення оскаржуваної постанови (11.09.2025) правопорушення тривало, а, отже, строки притягнення до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 38 КУпАП (у редакції для особливого періоду - протягом трьох місяців з дня виявлення, але не пізніше одного року з дня вчинення) , не були порушені. Будь-які твердження позивача про протилежне є необґрунтованими та не підтвердженими доказами. Щодо розмежування права на відстрочку від призову та обов`язку дотримання правил військового обліку. Наявність відстрочки згідно ч. 3 ст. 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” звільняє особу від призову, але не звільняє від виконання обов`язків військового обліку, зокрема, явки за викликом для уточнення даних тощо. Позивач, будучи належним чином обізнаним про виклик (підтверджено штрих-кодовим ідентифікатором 0505300201207) , свідомо знехтував цим обов`язком, що становить склад адміністративного правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Крім того, позивач не надав жодних доказів наявності поважних причин для неприбуття 16.05.2025, які визначені в п. 23 Постанови Кабінету Міністрів України № 560 від 16 травня 2024 “Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період” (наприклад, стихійне лихо, хвороба, смерть близького родича чи інші форс-мажорні обставини) . Наявність відстрочки від призову не входить до переліку таких поважних причин і не є підставою для ігнорування виклику. Щодо забезпечення права на захист та необґрунтованості посилань на преюдиціальну судову практику. Позивач посилається на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми у справі № 592/4850/25, як на преюдицію для визнання постанови протиправною. Однак, така аналогія є необґрунтованою, оскільки фактичні обставини у вказаній справі кардинально відрізняються від обставин даної справи. Зокрема, у справі № 592/4850/25 в матеріалах справи не було доказів обізнаності позивача про його виклик за повісткою, що стало ключовою підставою для визнання постанови протиправною. На відміну від того, у даному провадженні відповідач має беззаперечні докази обізнаності позивача про виклик, включаючи копію повідомлення про вручення поштового відправлення (штрих-кодовий ідентифікатор 0505300201207) та повідомлення про розгляд справи з особистим підписом позивача, адже він був завчасно та належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення (11.09.2025) шляхом вручення відповідного повідомлення. У вказаному документі міститься особистий підпис позивача, що беззаперечно підтверджує його обізнаність про розгляд, а також факт роз`яснення йому прав, передбачених ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, включаючи право на захист, право на адвоката та право не свідчити проти себе. Таким чином, процедура розгляду справи була дотримана в повному обсязі, без будь-яких порушень процесуальних норм. Посилання позивача на “аналогічні обставини” є маніпулятивним та не відповідає дійсності, оскільки відповідач має беззаперечні докази отримання позивачем повістки та повідомлення. Будь-які твердження про порушення права на захист є безпідставними та спрямованими на введення суду в оману. На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 80, 162, 175 КАС України, він просив: 1. Прийняти даний відзив до розгляду та долучити до матеріалів справи № 592/2121/26. 2. Відмовити в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення за необґрунтованістю та безпідставністю. 3. Залишити постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 СУ 2094/2025 від 11.09.2025 за справою про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 без змін. 4. Розгляд справи № 592/2121/26 здійснити без участі представника відповідача (вхідний № 7129/26 від 20.02.2026) (а. с. 19-21) .
10.03.2026 представник позивача ОСОБА_3 надіслав до канцелярії Ковпаківського районного суду м. Суми додаткові пояснення у справі, із змісту яких вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м. Суми перебувають матеріали справи № 592/2121/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення. Ознайомившись з відзивом на позовну заяву, сторона позивача, користуючись правом, передбаченим п. 3 ч. З ст. 44 КАС України, подає додаткові пояснення по справі. Він вважає, що відзив відповідача є необґрунтованим, а позовні вимоги підлягають задоволенню у зв`язку з наступним. По-перше, як вбачається з доданих до відзиву документів, ІНФОРМАЦІЯ_3 надсилав повістку № 3320547 на адресу місця народження позивача (Сумська обл. , Сумський р-н, с. Гарбузівка) , а не за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) . В той же час в оскаржуваний постанові зазначено правильне місце проживання позивача: АДРЕСА_1 . А тому позивач ніяким чином не міг знати про існування вищезазначеної повістки. По-друге, у повістці про виклик № 3320547 зазначено про те, що мета виклику є “для проходження медичного огляду” . Він зазначає про те, що відповідно до абз. 3 п. 63 Постанови Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 “Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період” , військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не завершився, на медичний огляд не направляються, крім випадків, коли військовозобов`язані приймаються на військову службу за контрактом, або були визнані обмежено придатними та не проходили повторний медичний огляд з метою визначення їх придатності до військової служби (за винятком тих, які визнані в установленому порядку особами з інвалідністю) , або самостійно виявили бажання пройти медичний огляд. У позивача наявні відстрочка від призову на військову службу, про що зазначено у витязі з “Резерв+” та про що відомо відповідачу. Отже, формування повістки та направлення її позивачу є незаконним, а тому не зобов`язує позивача вчиняти дії. По-третє, у матеріалах справи відсутній протокол у справі про адміністративне правопорушення, який є обов`язковим у справі щодо притягнення до адміністративної відповідальності. По-четверте, під час складання адміністративних матеріалів (постанови) , позивач перебував на реабілітації після операційного втручання, про що долучається медичні документи. У зв`язку з вищезазначеним, він просив суд задовільнити позовні вимоги у повному обсязі (вхідний № 9215/26 від 10.03.2026) (а. с. 29, 30) .
В судове засідання сторони, представники сторін не прибули. Про місце, дату та час судового засідання були повідомлені належним чином. Їхнє неприбуття не є перешкодою для розгляду справи по суті.
У відповідності до ч. 1 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження) , фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності до нормам матеріального права, встановив наступні обставини, суд дійшов наступного висновку.
Судовим розглядом було вставлено, що 14.04.2025 начальником ІНФОРМАЦІЯ_4 підполковником ОСОБА_4 була винесена постанова № Х 04/25-66 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_5 , відповідно до якої 04.04.2025 ним було виявлено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, громадянином ОСОБА_1 , який 04.04.2025 08:06 протягом 60 днів з дня набрання чинності Законом України від 11.04.2024 № 3633-ІХ “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку” , тобто в період часу з 18.05.2024 до 16.07.2024 (включно) , під час дії особливого періоду (правового режиму воєнного стану) , не уточнив адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані, визначені ст. 7 Закону України від 16.03.2017 № 1951-VIII “Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів” , через центр надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування чи знаходження. Своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги абз. 4. п/п 10-1. п. 1. Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1487, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 цього Кодексу.
Відповідно до п. п. 2, 3 розд. II Інструкції зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України 01.01.2024 № 3, не допускаються закреслення чи виправлення записів, що вносяться до протоколу, а також унесення додаткових записів після того, як протокол підписано особою, щодо якої він складений; у графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляється прочерк.
Ст. 283 КУпАП встановлено вимоги щодо змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення, в якій повинні бути викладені всі обставини правопорушення, отримані на підставі дослідження та оцінки доказів в їх сукупності, обґрунтування наявності складу правопорушення. Зокрема, постанова у справі про адміністративне правопорушення має містити відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався) .
В оскаржуваній постанові не зазначено будь-яких доказів, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 було затверджено Інструкцію зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення. Згідно п. 6 роз. ІІ Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, полягає у двох аспектах, тобто за процесуальною та матеріальною складовими. За процесуальною складовою притягнення має відбуватися у порядку визначеному законом. За матеріальною складовою притягнення має відбуватися за наявності підстав підтверджених доказами.
Спірні правовідносини у даній справі склались з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Положеннями ч. 3 ст. 210 КУпАП встановлена відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Згідно абз. 11 ст. 1 Закону України “Про оборону України” особливий період – період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Так, 17.03.2014 було оприлюднено Указ Президента України від 17.03.2014 № 303/2014 “Про часткову мобілізацію” , Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні було введено воєнний стан, який в подальшому продовжувався та триває до теперішного часу.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України. Виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень.
Відповідно до абз. 7 ч. 3 ст. 22 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
З матеріалів справи про адміністративне правопорушення неможливо однозначно встановити порушення наведених положень законів позивачем. Справа не містить доказів порушення позивачем наведених обов`язків, зокрема, не надано інформації з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Відповідно до приписів ст. 210 КУпАП  положення ст. ст. 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними) , базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Оскаржувана постанова не містить жодної інформації про обставини вчиненого адміністративного правопорушення, відсутні зібрані під час розгляду справи про адміністративні правопорушення докази, на підставі яких уповноважена особа прийшла до висновку про винуватість позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Крім того, в оскаржуваній постанові відсутні посилання на протокол про адміністративне правопорушення, адже відповідно до п. 6 Інструкції до протоколу долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. У розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Ч. 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про переконання про те, що матеріалами справи не підтверджений факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення , передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, а відповідач, у свою чергу, не надав належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, оскаржувана постанова не містить відомостей про обставини вчинення адміністративного правопорушення, в чому воно полягало та коли власне було вчинено, тобто, зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення № СУ 2094/2025 від 11.09.2025, винесеної т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_6 однозначно неможливо неможливо встановити, які саме дії вчинила або не вчинила (за наявності встановленого законодавством обов`язку вчинити) особа, щодо якої застосоване адміністративне стягнення. Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, суд вважає за можливе, доцільне та необхідне необхідне оскаржувану постанову скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 243, 251, 286 КАС України, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, задовольнити частково.
Скасувати постанову т. в. о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_6 по справі про адміністративне правопорушення № 2094/2025 від 11.09.2025 за ч. 3 ст. 210 КУпАП відносно ОСОБА_1 .
Закрити справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, щодо ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі 665,60 грн. .
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених КАС України.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених ч. 2 ст. 299 КАС України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:         Ігор БИЧКОВ