ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8256/25  Номер провадження 22-ц/814/1377/26	Головуючий у 1-й інстанції Материнко М.О.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Чумак О.В.,
суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2025 року (повний текст ухвали складено 18 листопада 2025 року) у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Київський ВДВС у м. Полтаві).
Скарга обґрунтована тим, що з метою виконання вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 13.01.2014 № 554/9286/13-к постановою Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 12.09.2014 накладено арешт на все майно скаржника, постановами від 18.11.2014 та 19.11.2014 накладено арешт на кошти на банківських рахунках скаржника. 
Виконавче провадження від 02.09.2014 № 44577662 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (фактичного повного виконання рішення). Матеріали виконавчого провадження від 02.09.2014 № 44577662 знищено.
Зазначає, що Київський ВДВС у м. Полтаві при поверненні виконавчого документа стягувачу повинен був зняти накладений арешт, проте, цього зроблено не було. Тоді як, вказані арешти перешкоджають йому вільно користуватися своєю власністю.
Просив зняти арешт з майна (коштів) скаржника – ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: Полтавська область, Лубенський район, с. Софине, поштовий індекс: 37851), які було накладено Київським відділом державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (код ЄДРПОУ: 34962532, юридична адреса: м. Полтава, вул. Української Повстанської Армії, 29, поштовий індекс: 36039) в рамках виконавчого провадження від 02.09.2014 № 44577662 з примусового виконання виконавчого листа № 1кп/554/4/2014 виданого Октябрським районним судом м. Полтави про конфіскацію у скаржника всього майна (коштів) та постанов про арешт майна від 12.09.2014, 18.11.2014 та 19.11.2014.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2025 року у задоволенні скарги адвоката Глушко С.М. в інтересах ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна відмовлено.

Не погодившись з вказаним судовим рішення ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Просив ухвалу суду скасувати та зняти арешт з майна.

В апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Зазначає, що не зняття Київським ВДВС у м. Полтаві арешту з майна (коштів) у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і порушене право скаржника підлягає захисту шляхом зобов`язання Київського ВДВС у м. Полтаві зняти арешт з усього його майна (коштів), враховуючи, що арешт майна (коштів) має тимчасовий характер як засіб забезпечення виконання, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та / або судового розгляду до прийняття процесуального рішення. 

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа начальника Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Міщаніна Олександра від 22.05.2025 № 59732 на виконанні перебувало виконавче провадження від 02.09.2014 № 44577662 з примусового виконання виконавчого листа № 1кп/554/4/2014 виданого Октябрським районним судом м. Полтави про конфіскацію у ОСОБА_1 всього майна, яке було у його власності в дохід держави.
З метою повного та своєчасного виконання рішення суду постановою від 12.09.2014 накладено арешт на все майно боржника. Постановами від 18.11.2014 та 19.11.2014 накладено арешт на кошти на рахунках боржника.
Виконавче провадження 27.03.2015 закінчено на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (фактичного повного виконання рішення).
Матеріали виконавчого провадження № 44577662 знищено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив з того, що скарга не може бути розглянута у порядку цивільного судочинства за правилами, визначеними ЦПК України, оскільки вищезазначений виконавчий лист був виданий на виконання вироку суду у частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитися з вказаними висновками виходячи з наступного.
Відповідно до статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Згідно з частиною другою статті 52 КК України додатковим покараннями є, зокрема, конфіскація майна.
Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого (частина 1статті 59 КК України).
Статтею 48 КВК України передбачено, суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання Державній виконавчій службі, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється Державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Конфіскації підлягає майно, що є у власності засудженого. Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (частини 1, 3 статті 49 КВК України).
Спеціальним законом, що регулював порядок вчинення виконавчих дій на час виконання вироку в частині конфіскації майна, був Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV.
Згідно з пунктом 8 частиною 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
Частиною 2 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV передбачено, що у випадках, передбачених пунктами 1-6, 8, 9, 11-13 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
У справі, яка переглядається, ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій просив скасувати арешт майна, накладений в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна, як додаткового покарання, оскільки на даний час виконавче провадження - відсутнє.
На час звернення з позовом та розгляду справи порядок судового оскарження урегульовано Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження», відповідно до частини 1 статті 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини 1 статті 3 Законом України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.
Тому необхідно розрізняти випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частин 1, 2 статті 74 Законом України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
Враховуючи, що виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, тому скарга ОСОБА_1  не може бути розглянуті в порядку цивільного судочинства.
Статтею 537 КПК України урегульовані питання, які вирішуються під час виконання вироків. Положеннями статті 539 КПК України визначено порядок вирішення судом питань, які виникають під час виконання вироку. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного в порядку виконання вироку про конфіскацію майна як вид покарання. Відсутнє і посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.
Крім того, положеннями КПК України (розділом VIII) не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні.
Тобто питання про зняття арешту не може бути вирішене також в порядку виконання вироку суду за правилами КПК України.
Згідно з пунктом 1 частини 1статті 19 КАС України (юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною 1 статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
З огляду на те, що у Київському ВДВС у м. Полтаві на виконанні перебувало виконавче провадження по виконанню виконавчого листа від 02.09.2014 № 44577662 з примусового виконання виконавчого листа № 1кп/554/4/2014, виданого на виконання вироку в частині конфіскації майна, відтак ОСОБА_1 як учасник виконавчого провадження на підставі положень статті 287 КАС України має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.
Подібні висновки зроблені Великою Палатою Верховного суду у постанові від 19 червня 2019 року у справа № 383/493/18.
За вказаних обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість розгляду скарги ОСОБА_1 в межах цивільної юрисдикції. Однак вказана обставина не є підставою для відмови у задоволенні скарги.
Так, відповідно до частини 1статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Частиною 1 статті 256 ЦПК України передбачено, що в разі закриття провадження у справі з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.
Згідно пункту 4 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до частини 4 статті 377 ЦПК України у разі закриття судом апеляційної інстанції провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 цього Кодексу суд за заявою позивача в порядку письмового провадження постановляє ухвалу про передачу справи до суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд такої справи, крім випадків об`єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. У разі наявності підстав для підсудності справи за вибором позивача у його заяві має бути зазначено лише один суд, до підсудності якого відноситься вирішення спору.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2025 року соідскасувати.
Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції слід закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів із дня отримання постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2025 року – скасувати.
Провадження по справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Київського відділу державної виконавчої служби у місті Полтаві Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 право протягом десяти днів із дня отримання постанови звернутися до Полтавського апеляційного суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 10 лютого 2026 року.

Головуючий суддя     О.В. Чумак 

Судді    Ю.В. Дряниця

Л.І. Пилипчук