Дата документу 16.03.2026 Справа № 334/7268/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 334/7268/25
Провадження №22-ц/807/812/26
Головуючий в 1-й інстанції – Новікова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З., 	

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Железняк Лариси Володимирівни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, постановлену у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення в житловий будинок, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення в житловий будинок. 28.01.2026 судом з`ясовано, що в провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває цивільна справа №334/7169/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. В підготовчому засіданні поставлене на обговорення питання щодо зупинення даної цивільної справи, в якій позов пред`явлений до власника будинку (власника будинку саме на підставі спірного договору дарування) ОСОБА_2 до вирішення справи №334/7169/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку. 

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року, зупинено провадження у цивільній справі № 334/7268/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення в житловий будинок до набрання законної сили рішенням у цивільній справі №334/7169/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Железняк Лариси Володимирівни подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що у справі, що розглядається порушено право позивача на житло і користування таким житлом, при цьому позов пред`явлено до особи, що порушила таке право, і визначення статусу порушника права, тобто чиє він власником житла чи ні, не може ставитися в залежність вирішенні цієї справи. 

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що позовні вимоги у даній цивільній справі пред`явлені до відповідача ОСОБА_2 як до власника, на підставі Договору дарування будинку від 01.10.2015, з вимогою про визнання права користування вказаним будинком та вселення.

Разом з тим, предметом позову у справі №334/7169/25, яка розглядається Дніпровським районним судом м. Запоріжжя за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є визнання недійсним вказаного Договору дарування будинку від 01.10.2015, що вплине, як на визначення відповідача – власника будинку у справі, тобто особи до якої може бути пред`явлений позов про визнання права користування та вселення, так і на самі позовні вимоги, оскільки у разі визнання Договору дарування будинку недійсним, право власності на вказаний будинок буде належати позивачу у справі № 334/7268/25 ОСОБА_1 , що взагалі виключає пред`явлення ним позову про визнання права користування та вселення.

Оскільки у цивільній справі 334/7169/25, судом буде встановлено власника будинку за адресою АДРЕСА_1 , а позов у справі № 334/7268/25 пред`явлений саме до власника будинку з вимогою визнання права користування та вселення, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність об`єктивної можливості розгляду даної справи до набрання законної сили рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя у справі 334/7169/25.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Положеннями частини першої статті 251 ЦПК України передбачено ряд підстав для зупинення провадження, який є вичерпним.

Так, відповідно до пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Предметом розгляду даної справи є право користування житловим приміщенням та вселення до будинку з підстав наявності у позивача такого права, як члена сім`ї власника. Між тим, предметом позову у справі №334/7169/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є визнання недійсним Договору дарування будинку від 01.10.2015, що в решті може вплинути на статус власника будинку за адресою АДРЕСА_1 , а відповідно і підстави захисту права користування та вселення позивача у даній справі. Тому з огляду на вказане, зупинення провадженні у справі є виправданим.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу у відповідності до норм процесуального законодавства, і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Железняк Лариси Володимирівни залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 28 січня 2026 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 16 березня 2026 року.

Головуючий, суддя-доповідач: С.В. Кухар

Судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков