Номер провадження: 11-кп/813/1556/26
Справа № 522/27017/25 
Головуючий у першій інстанції  ОСОБА_1  
Доповідач         ОСОБА_2 

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд в складі:
головуючий суддя ОСОБА_2 ,
судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,
за участі:
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,
захисника ОСОБА_8 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2025 року в рамках кримінального провадження №12025163520000627, внесеного до ЄРДР 21 жовтня 2025 року, за обвинуваченням:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тубільці, Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, перебуваючого у фактичних шлюбних відносинах, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 
- 30.08.2006 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений від відбування покарання на підставі ст.ст.75,76,104 КК з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки;
- 15.05.2008 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 185, ч.2 ст.296, ст.ст.70,71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців;
- 01.02.2012 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.ч. 2,3 ст. 185, ч.3 ст.186, ст.ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;
- 03.06.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч.ч.1, 2 ст.187, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років з конфіскацією майна;
- 27.04.2020 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст.15, ч.3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- 30.03.2021 року Біляївським районним судом Одеської області за ч.2 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 1 місяць;
- 17.12.2021 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 185, ч.4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 2 місяці;
- 16.10.2024 року Суворовським районним судом м. Одеси за ч. 3 ст. 15, ч.4 185, ч.4 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;
- 28.11.2024 року Приморським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України, вирок суду змінено ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2025 року та за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до відбування визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць;

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, -

установив:

Зміст оскарженого судового рішення.
Зазначеним вироком суду ОСОБА_7 , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців.
На підставі ч.4 ст. 70 КК України ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2025 року, якою змінено вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2024 року, якою він засуджений до позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, покаранням, призначеним за цим вироком у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців, визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 8 (вісім) місяців.
Строк відбуття покарання у виді позбавлення волі обвинуваченому ОСОБА_7 зараховано з моменту набрання вироком законної сили, зарахувавши йому в силу другого речення ч.4 ст.70 КК у строк покарання, призначеного за оскаржуваним вироком, частково відбуте ним покарання у виді позбавлення волі, призначене ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.03.2025 року.
В силу ч.5 ст.72 КК України зараховано в строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання, строк його попереднього ув`язнення в період часу з 22 жовтня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. 
Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили, залишено без змін.
Вироком також вирішені питання з речовими доказами та заходами забезпечення кримінального провадження. 
Відповідно до вироку суду першої інстанції, 20.10.2025 року о 17:20 год. по 18:00 год., за адресою: м. Одеса, поміж вулицями Поштова та Розкидайлівська, неподалік будинку №36, у ОСОБА_7 з раніше знайомим ОСОБА_10 , які знаходились у стані алкогольного сп`яніння, виник словесний конфлікт, який потім переріс у бійку. В ході бійки із ОСОБА_10 у ОСОБА_7 з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, виник злочинний умисел, направлений на спричинення ножом, який він зберігав при собі, тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який намагався втекти від ОСОБА_7 в напрямку залізничної колії, але ОСОБА_7 його наздогнав, як тільки потерпілий став перебігати колії.
Далі, наздогнавши ОСОБА_10 , який перебігав залізничну колію неподалік будинку №36 по вул. Поштова в м. Одесі, приблизно о 17:21 год, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , раптово наніс один удар клинком ножа, який утримував в правій руці, в область шиї ОСОБА_10 , чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді: колото різаної рани м`яких тканин шиї зліва з пошкодженням лівої яремної вени, які згідно п.2.1.3 «п» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України в ід 17.01.1995 року, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.
В подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, а потерпілий ОСОБА_10 був доставлений до КНП «Міська клінічна лікарня №11», де йому було надано невідкладну медичну допомогу.
Дії ОСОБА_7 , кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.
На обґрунтування своїх доводів прокурор вказує, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, не врахував, що дане кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив 20.10.2025, тобто після постановлення ухвали Одеського апеляційного суду від 27.03.2025 та до повного відбуття покарання, призначеного за попереднім вироком.
За таких обставин, призначаючи покарання 18.12.2025, суд повинен був застосувати положення ч. 1 ст. 71 КК України та до призначеного цим вироком покарання приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком, проте не зробив цього, а безпідставно застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, призначивши покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.
На підставі викладеного прокурор просить скасувати вирок суду в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 років 8 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 28.11.2024, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду 27.03.2025, та остаточно визначити покарання у виді 6 років 6 місяців позбавлення волі.
Крім того, прокурор просить в ході апеляційного розгляду дослідити вирок Приморського районного суду м. Одеси від 28.11.2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 27.03.2025 року.

В іншій частині вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Інші учасники кримінального провадження вирок суду не оскаржували.

Позиції учасників судового розгляду.
Потерпілий ОСОБА_10 про день та час розгляду справи були повідомлений належним чином та не повідомив про поважні причини свого неприбуття, з клопотанням про відкладання судового засідання не звертався (а.с. 79).
Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.
Вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, які вважали за можливим проводити розгляд справи за відсутності потерпілого, апеляційний суд дійшов висновку розглядати апеляційну скаргу за відсутності останнього.
У судовому засіданні прокурор підтримала доводи апеляційної скарги, просила вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2025 року скасувати в частині призначення покарання.
Захисник ОСОБА_8 заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора. 
Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку свого захисника.
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду
Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України (далі - КПК), вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.
Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
В ході судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому злочину, у зв`язку з чим, суд обґрунтовано, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів, які характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.
Порушень під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України судом апеляційної інстанції не встановлено.
Таким чином, апеляційний суд вважає доведеною вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, а його дії правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 1 ст. 121 КК України за кваліфікуючими ознаками – умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.
Згідно з практикою призначення кримінальних покарань, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного обвинуваченого, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. 
Як убачається з оскаржуваного вироку, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 65 КК України, зазначив, що враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та дані про особу обвинуваченого.
При цьому, відповідно до ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, а відповідно до ст. 67 КК України обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.
З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, вважаючи, що саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.
Разом з тим, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводами прокурора про те, що при призначені обвинуваченому ОСОБА_7 покарання судом першої інстанції був неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними ч.ч. 1-3 цієї статті (сукупність злочинів).
Водночас, згідно ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (сукупність вироків).
Наведені приписи кримінального закону є імперативними та підлягають обов`язковому виконанню. При цьому законодавець чітко визначив момент, який розмежовує положення ч. 4 ст. 70 та ст. 71 КК України, це момент постановлення попереднього обвинувального вироку.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 є особою, який неодноразово судимий, останній раз вироком Приморського районного суду міста Одеси від 28.11.2024 року, зміненим ухвалою Одеського апеляційного суду 27.03.2025 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 4 ст. 70 КК України, засуджений до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.
За оскаржуваним вироком ОСОБА_7 обвинувачується у кримінальному правопорушенні за ч. 1 ст. 121 КК України, яке він вчинив 20.10.2025 року, тобто після ухвалення вироку Приморського районного суду міста Одеси від 28.11.2024 року та ухвали Одеського апеляційного суду 27.03.2025 року, покарання за яке не відбуто.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в постанові від 06.12.2021 року (справа № 243/7758/20), зазначила, що для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК України правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначив сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності, а саме: першої, що стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим - «після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання» за попереднім вироком; та другої - наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.
Отже, з урахуванням установлених обставин апеляційний суд доходить висновку, що ОСОБА_7 вчинив нове кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку та до повного відбуття покарання за ним, а тому в даному випадку підлягали застосуванню саме положення ст. 71 КК України.
Таким чином, застосування судом першої інстанції положень ч. 4 ст. 70 КК України є безпідставним.
Такий висновок узгоджується також з правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 року у справі № 766/39/17 (провадження № 51-8867км18), відповідно до якої, під час визначення того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, необхідно керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: а) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні, було вчинено до постановлення попереднього вироку, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ч. 4 ст. 70 КК України (за сукупністю злочинів); б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК України (за сукупністю вироків).
Крім того, системний аналіз ч. 1 ст. 71 КК України свідчить про те, що при складані покарань, остаточне покарання має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Отже, колегія судів вважає доводи прокурора слушними, та констатує, що суд першої інстанції, застосувавши положення ч. 4 ст. 70 замість ст. 71 КК України, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог кримінального процесуального закону є підставою для скасування вироку в частині призначеного покарання. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційноїінстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування закону, який підлягає застосуванню.
При цьому п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, передбачає, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду відносно ОСОБА_7 скасуванню в частині призначеного йому покарання з ухваленням нового вироку у цій частині.
Керуючись ст. ст. 370, 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 420, 424, 532,615 КПК України, апеляційний суд,
ухвалив :

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 — задовольнити.
Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2025 року в рамках кримінального провадження №12025163520000627, внесеного до ЄРДР 21 жовтня 2025 року, за обвинуваченнямОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання .
Постановити в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_7 вважати засудженим за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 8 (восьми) місяців позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 28.11.2024 року, зміненого ухвалою Одеського апеляційного суду 27.03.2025 року, визначивши остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 6 (шести) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили.
Копія вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2     ОСОБА_3     ОСОБА_4