Справа № 243/1614/26
Провадження № 2-а/243/36/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючий - суддя Фалін І.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Чередниченко Юрій Валентинович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, 

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Чередниченко Юрій Валентинович, з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що Постановою № 237 від 9 лютого 2026 року ТВО начальника ТЦК та СП ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 статті 210 КУпАП, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, а саме: у тому, що він не став на військовий облік за місцем оформлення ВПО, чим порушив законодавство про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію і скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. На ОСОБА_1 був накладений штраф у розмірі 17000 гривень на користь держави.
Позивач вважає дану постанову ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 незаконною та необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню, з наступних підстав: 
Згідно витягу із Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів № 1423899-11072024, від 11 липня 2024 року, ОСОБА_1 на військовому обліку не перебуваю за віком. З військового обліку він був знятий у зв`язку з досягненням відповідного віку ще у 2012 році, а тому вважав, що відносно подальшої постановки на військовий облік йому вже не слід турбуватися.
У липні 2024 року позивач звертався до юриста ІНФОРМАЦІЯ_4 за консультацією на предмет подальшого перебування на військовому обліку. Але, юрист зазначив, що він на військовому обліку не перебуває та що теперішні зміни до відповідного законодавства України не мають зворотної сили, а тому турбуватися про це ОСОБА_1 не слід. В той же час, юрист порекомендував ОСОБА_1 в подальшому звернутися до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою про відстрочку від призову на військову службу по мобілізації, оскільки він маю відповідні підстави для цього.
27 січня 2026 року за місцем проживання ОСОБА_1 до нього підійшли працівники поліції та пояснили, що він перебуває у розшуку за поданням ІНФОРМАЦІЯ_5 . Тоді ж, 27 січня 2026 року ОСОБА_1 був доставлений працівниками поліції до ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
В той же день, 27 січня 2026 року, в АДРЕСА_1 старшим стрільцем відділення охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , старшим солдатом ОСОБА_3 , керуючись статтею 235 КУпАП, було складено протокол № 237 про адміністративне правопорушення, в якому було зазначено, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець СМТ Черкаське Краматорського району Донецької області, одружений, зареєстрований в АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_1 ,, не став на військовий облік за місцем оформлення ВПО, чим вчинив правопорушення згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
При складанні вказаного протоколу про адміністративне правопорушення вищезазначений працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 не знайомив ОСОБА_1 з правами, передбаченими статтею 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Прочитати текст даного протоколу працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 не дав, а лише заявив, що ОСОБА_1 потрібно в протоколі зазначити, що він не знав про необхідність постановки на військовий облік як внутрішньо переміщена особа, а тому вчинив відповідне адміністративне правопорушення, а також пояснив, що ОСОБА_1 необхідно поставити у відповідних графах даного протоколу свій підпис. При цьому, відеозапис при оформленні даного протоколу не вівся. ОСОБА_1 також не надали можливості ознайомитися з матеріалами справи, в тому числі з матеріалами, які б підтверджували, що той перебував у місті Барвінкове Харківської області як внутрішньо переміщена особа, а також не надали можливості заявляти необхідні клопотання по даній справі. 
В той же час, хоча ОСОБА_1 і не був обізнаний у своїх правах, передбачених вищезазначеними нормами законодавства, але звернувся до працівників ІНФОРМАЦІЯ_3 з вимогою забезпечити йому правову допомогу або надати можливість іншим способом скористатися послугами адвоката. Але, працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 , який складав даний протокол, заявив, що адвоката ОСОБА_1 забезпечить суд у випадку, якщо той буде оскаржувати рішення ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо притягнення його до адміністративної відповідальності. 
Таким чином, в порушенні приписів ст. 268 КУпАП, при оформленні зазначеного вище протоколу про адміністративне правопорушення працівником ІНФОРМАЦІЯ_3 були грубо порушені права ОСОБА_1 , оскільки останній з вищезазначеним переліком своїх прав не був ознайомлений та не отримав належної правової допомоги.
ОСОБА_1 також не подавав особисто в письмовій формі або через електронний кабінет призовника заяви , в якій би зазначав, що не оспорює допущене порушення та згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності, у порядку приписів статті 279-9 КУпАП.
Таким чином, відповідачем були грубо порушені процесуальні права позивача.
Крім того, що у квітні 2022 року ОСОБА_1 тимчасово виїжджав до міста Барвінкове Харківської області у зв`язку з початком військової агресії Російської федерації та ракетними обстрілами міста Слов`янська. В місті Барвінкове Воронов С.В. став на облік як внутрішньо переміщена особа, але через три дні виїхав із міста Барвінкове з метою здійснення волонтерської діяльності. На той час ОСОБА_1 інтенсивно займався волонтерством, а тому постійно пересувався по території України з метою вирішення різноманітних питань, пов`язаних з вищезазначеною діяльністю. До міста Барвінкове ОСОБА_1 регулярно повертався, але лише на день або два дні. Тому, вже через короткий час позивач зателефонував на гарчу лінію Міністерства соціальної політики та за допомогою відповідного спеціаліста оформив заяву про зняття з обліку як внутрішньо переміщену особу. Таким чином, в діях позивача, на його думку, відсутній склад вищезазначеного адміністративного правопорушення. При цьому, як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 був впевнений, що взагалі не повинен перебувати на військовому обліку, що в подальшому підтвердив юрист РТЦК та СП. 
30 січня 2026 року ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 було направлено заяву під реєстровим номером 02260130-364899 про відстрочку від призову на військову службу по мобілізації разом з необхідними документами на підтвердження його права на відстрочку від призову на військову службу по мобілізації на підставі п. 12 ч. 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки ОСОБА_1 здійснюю догляд за дружиною - ОСОБА_4 , яка є інвалідом 3 групи, яка страждає онкологічним захворюванням та потребує стороннього догляду. Інших працездатних членів сім`ї, які б мали здійснювати такий догляд за ОСОБА_4 немає. 
На даний час дані документи знаходяться на розгляді відповідної комісії ІНФОРМАЦІЯ_5 . 
Крім того, ОСОБА_1 проходить військово-лікарську комісію при ІНФОРМАЦІЯ_6 вже протягом майже трьох тижнів, проходить додаткові медичні обстеження, оскільки перебуває на диспансерному обліку в медичних закладах міста Слов`янська Донецької області у зв`язку з багатьма хронічними захворюваннями. При цьому, члени ВЛК усно вже зазначали, що скоріш за все, з урахуванням відповідних захворювань, ОСОБА_1 буде визнаний непридатним до проходження військової служби під час мобілізації. 
9 лютого 2026 року ОСОБА_1 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_5 , де у віконці черговим йому було вручено копію вищезазначеної постанови ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 . При цьому, черговий будь-яких пояснень ОСОБА_1 не надав. Самого ж ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 взагалі не бачив.
Позивач вважає, що відповідачем грубо порушені положення статей 245, 276, 278 КУпАП, згідно яких необхідно всебічно, повно та об`єктивно з`ясовувати всі обставини справи, дотримуватися процесуального порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення; орган, посадова особа при підготовці до розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення вирішує питання, в тому числі: чи правильно складені протокол та інші матеріали про адміністративне правопорушення, , а якщо протокол про адміністративне правопорушення був складений правильно, але позивач не погоджується з цим, то відповідач повинен довести зворотнє. 
Оскільки ОСОБА_1 не вчиняв дій, які підпадають під сферу вищенаведених актів, то притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності є незаконним. 
Проте, в даному випадку відповідачем не було з`ясовано обставини справи та дотримано вимог нормативних актів.
Наведене свідчить про порушення відповідачем норм Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо винесення постанови про адміністративне правопорушення.
Статтею 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що необхідною умовою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є встановлення на підставі належних та допустимих доказів факту вчинення певного діяння такою особою та наявність в діянні цієї особи, що є суб`єктом правопорушення, всіх обов`язкових ознак складу певного адміністративного правопорушення.
На підставі ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. 
Посилаючись на викладене вище, позивач просить суд визнати постанову № 237 від 9 лютого 2026 року, винесену ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 , полковника ОСОБА_2 , про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, протиправною та скасувати дану постанову, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.
Позивач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Чередниченко Ю.В., в судовому засіданні не брали участь, повідомлялись належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання по справі, надіслали на адресу суду заяву з проханням розглядати адміністративний позов без їх участі.
Відповідач, ІНФОРМАЦІЯ_7 , також повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, будь-яких заяв або пояснень з приводу неприбуття в судове засідання їх представника від відповідача на адресу суду не надходило. Своїм правом на подання відзиву, у відповідності до ч. 4 ст. 47, ст. 162 КАС України, відповідач не скористався.
Відповідно до ч. ч. 1, 3, 9 ст. 205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, з`ясувавши та оцінивши докази у справі, встановив наступні фактичні обставини.
Згідно протоколу № 237 про адміністративне правопорушення від 27.01.2026, старший стрілець відділення охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 , старший солдат ОСОБА_3 , склав цей протокол про те, що громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженець с. Черкаське Донецької області, одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , не став на військовий облік за місцем оформлення ВПО, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Як вбачається з постанови № 237 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, від 09.02.2026, винесеної ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , полковником ОСОБА_5 , останній, розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , встановив, що гр. ОСОБА_1 не став на військовий облік за місцем оформлення ВПО, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП. Враховуючи наведене, вирішено накласти на громадянина ОСОБА_1 штраф у сумі 17000,00 грн (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок). 
Згідно паспорту ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , місце проживання позивача з 18.05.2021 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно наданих документів, оформлених через онлайн-сервіс державних послуг, портал «Дія», 30.01.2026 за № 20260130-364899 ОСОБА_1 звернувся до Слов`янської МВА Краматорського району Донецької області з приводу отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період. Категорія відстрочки: особи, які мають чоловіка або дружину з інвалідністю ІІІ групи через тяжке захворювання чи втрату органу (п. 12 ч. 1 ст. 23).
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 14.06.2023 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 14.06.2023 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрували шлюб (актовий запис № 298 від 14.06.2023).
Як вбачається з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 853252, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням, безстроково. Протипоказана тяжка фізична праця, гіперінсоляції. 
Згідно витягу № 1423899-11072024 з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 на військовому обліку станом на 11.07.2024 не перебував, заброньований не був, права на відстрочку не мав, у розшуку не перебував. Даних про перебування на військовому обліку не знайдено в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Необхідно звернутися до ТЦК та СП для взяття на військовий облік.
Як вбачається з військово-облікового документу, сформованого 15.02.2026 та роздрукованого із застосунку «Резерв+», ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_5 (Слов`янськ). Має військове звання – «старшина»; Кораблеводіння, Командир відділення. Має відстрочку на підставі п. 12 ч. 1 ст. 23. Дані уточнені вчасно. Дата уточнення даних: 11.07.2024. Адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначено ст. 286 КАС України.
Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, будь-які рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких їх ухвалено або вчинено.
За змістом ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше, як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Адміністративна відповідальність за частиною третьою статті 210 КУпАП настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, вчинене в особливий період, і тягне накладення штрафу у розмірі від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Стаття перша Закону України «Про оборону України» розкриває поняття терміну «особливий період», - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в України», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, на всій території нашої держави з 24.02.2022 введено воєнний стан, який систематично подовжується, діяв на час вчинення адміністративного правопорушення та продовжує діяти на теперішній час.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про оборону України», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Громадяни України чоловічої статі, придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, а жіночої статі - також за відповідною фаховою підготовкою, повинні виконувати військовий обов`язок згідно із законодавством.
Відповідно до пп. 1, 7 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 р. № 1487, призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні: перебувати на військовому обліку: - за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ - у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів - у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад; - за місцем роботи (навчання) - в центральних і місцевих органах виконавчої влади, в інших державних органах, в органах місцевого самоврядування, в органах військового управління (органах управління), військових частинах (підрозділах) Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органах спеціального призначення, на підприємствах, в установах, організаціях, закладах освіти, закладах охорони здоров`я незалежно від підпорядкування і форми власності; особисто в семиденний строк з дня прибуття до нового місця проживання прибувати із паспортом громадянина України і військово-обліковими документами до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (органу СБУ, відповідного підрозділу розвідувального органу), який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, для взяття на військовий облік.
Проаналізувавши оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 237 від 09.02.2026, судом встановлено, що відповідач вбачає в діях ОСОБА_1 порушення Правил військового обліку в частині, що стосується не прибуття останнім до відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, який організовує та веде військовий облік на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, де ОСОБА_1 був зареєстрований як внутрішньо-переміщена особа, для взяття на військовий облік.
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, в адміністративних справах щодо оскарження рішень та дій суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Така презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів. Недоведена вина прирівнюється до невинуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, викладених в оскаржуваній постанові, а саме, що ОСОБА_1 станом на дату винесення уповноваженою на те службовою особою оскаржуваної постанови (09.02.2026), мав статус внутрішньо-переміщеної особи та що він не був взятий на облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки як військовозобов`язаний.
Згідно матеріалів справи, фактичне місце проживання та реєстрації позивача ОСОБА_1 – АДРЕСА_1 . При цьому, як вбачається з військово-облікового документу із застосунку «Резерв+» на ім`я військовозобов`язаного ОСОБА_1 , сформованого 15.02.2026, дані останнього уточнені вчасно, тобто згідно абз. 4 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», - «протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом». Зазначено дату уточнення даних: 11.07.2024. ОСОБА_1 , як військовозобов`язаний, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 ), тобто за місцем своєї реєстрації та фактичного мешкання, та йому надано відстрочку на підставі п. 12 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Наведене свідчить, що позивач ОСОБА_1 не переховувався від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки та добровільно та своєчасно оновив свої персональні дані, як передбачено законодавством.
Доказів, що ОСОБА_1 має або мав на момент ухвалення оскаржуваного рішення статус внутрішньо переміщеної особи, відсутні.
Крім того, оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення (пояснення свідків, акт, фото- чи відеозапис, певні документи тощо відповідно до ст. 251 КУпАП), на підставі яких суб`єктом владних повноважень було прийнято рішення у формі постанови про притягнення до адміністративної відповідальності позивача за ч. 3 ст. 210 КУпАП. Вказані обставини свідчать про те, що відповідачем взагалі не було зібрано доказів вчинення адміністративного правопорушення, що суперечить як положенням КУпАП, так і Конституції України.
При цьому, суд наголошує, що сама по собі постанова у справі про адміністративне правопорушення, за відсутності доказів на підтвердження викладених у ній обставин, не може свідчити про вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідачем шляхом надання належних та допустимих доказів не доведено порушення ОСОБА_1 правил військового обліку за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, оскільки відсутні докази того, що позивач на момент винесення оскаржуваного рішення мав статус внутрішньо переміщеної особи та не був взятий на облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки як військовозобов`язаний.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, за обставин, викладених в оскаржуваній постанові, оскільки доказів протилежного відповідачем не надано.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах у справі про адміністративне правопорушення місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З урахуванням викладених обставин, враховуючи відсутність доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова № 237 від 09.02.2026 по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП підлягає скасуванню із закриттям справи про адміністративне правопорушення.
На підставі ч. 1 ст. 139 КАС України суд стягує за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь позивача сплачену суму судового збору у розмірі 1065,00 грн.
На підставі викладеного, та керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції України, ст. ст. 2, 12, 25, 72, 77, 139, 286 КАС України, суд 

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник, адвокат Чередниченко Юрій Валентинович, до ІНФОРМАЦІЯ_1 , про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, – задовольнити. 
Постанову по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення № 237 від 09.02.2026, яка була винесена ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_9 ІНФОРМАЦІЯ_5 , полковником ОСОБА_5 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000,00 грн. (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), - скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за ч. 3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення, – закрити.
Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_5 , понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1065 грн (одна тисяча шістдесят п`ять гривень 00 копійок). 
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлений 02.03.2026.

Суддя         І.Ю. Фалін