09.04.26
22-ц/812/841/26
Справа №484/6269/25
Провадження № 22-ц/812/841/26
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А
Іменем України
09 квітня 2026 року м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ 
головуючого - Яворської Ж.М.,
суддів: Базовкіної Т.М., Тищук Н.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи
апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс»
на заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2026 року, ухвалене у приміщенніцього ж суду головуючим суддею Коваленко Н.А., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю"ТАЛІОН ПЛЮС" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року Товариство з обмеженою відповідальність «Таліон Плюс» (далі – ТОВ «Таліон Плюс») пред`явило позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 28 листопада 2024 року між Товариством зобмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога » (далі - ТОВ«Манівео швидка фінансова допомога») та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії №968491040 у формі електронного документа, відповідно до якого відповідач отримав від товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 9900 грн.
Відповідно до умов Розділу 2 Договору Товариство зобов`язалося надати відповідачу кредитні кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти та сплатити проценти за їх користування відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», що є невід`ємною частиною договору, текст яких розміщений на сайті Товариства: www.moneyveo.ua.
На виконання умов договору грошові кошти були перераховані Товариством на банківську карту № НОМЕР_1 , яка булла вказана відповідачкою при укладанні договору.
31 березня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №МВ-ТП/29, відповідно до умов якого останнє набуло право вимоги до боржників, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, зокрема, до ОСОБА_1 за договором кредитної лінії №968491040 від 28 листопада 2024 року.
Зобов`язання зі сторони кредитора за договором виконані в повному обсязі, в свою чергу відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем становить 30174,19грн, з яких: 9 899,10грн заборгованість по кредиту, 20275,09 грн – заборгованість по процентам за користування кредитом.
Посилаючись на викладені обставини, ТОВ «Таліон Плюс» просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором кредитної лінії №968491040 від 28 листопада 2024 року в сумі 30 174,19грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп. та 5 000 грн. витрат на професійну правову допомогу.
Заочним рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 20159 грн. 73 коп., з яких сума отриманих кредитних коштів за договором 9900,00 грн, проценти за користування кредитом 9764,73 грн та комісія 495,00 грн.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Таліон Плюс» судові витрати, що складаються із суми сплаченого судового збору в розмірі 1618,41 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2000 грн.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що підписуючи кредитний договір, відповідач погодився із вказаними умовами договору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Жодних порушень нарахувань чи неправильності вказаного розміру заборгованості щодо нарахованих відсотків за користування кредитом, судом не встановлено.
Доказів того, що відповідач сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом чи нарахування заборгованості за порушення грошового зобов`язання суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку.
Разом з тим, суд не погодився з розміром заборгованості за вказаним кредитним кредитом договором так як умовами укладеного між TOВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ "Таліон плюс" договору факторингу 31.03.2025 № MB-ТП/29 року не передбачено права фактора нараховувати боржникам проценти за користування кредитом на підставі кредитного договору.
За такого ТОВ «Таліон Плюс» після набуття ним у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» права вимоги за договором №9684491040 від 28.11.2024 року до ОСОБА_1 не мало права нараховувати відсотки за кредитом, оскільки не є стороною договору, а ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як сторона договору, відчужуючи 31.03.2025 року таке право в користь ТОВ «Таліон Плюс» вважало, що строк платежу за договором №9684491040 від 28.11.2024 року настав 31.03.2025 року.
З огляду на вказане, суд не вбачав підстав для задоволення вимог ТОВ «Таліон Плюс» в частині стягнення заборгованості за нараховані ТОВ «Таліон Плюс» відсотки за період з 31.03.2025 по 24.08.2025 року у розмірі 10510,36 грн.
При розподілі витрат на професійну правничу допомогу, суд враховував, що справа є незначної складності, в даній категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, через що позовні заяви у даних справах є майже типовими та фактично шаблонними, існує відпрацьована адвокатська практика у даній категорії справ, а обсяг досліджених доказів є невеликим, а тому суд зменшив суму стягнення з відповідача на користь позивача до 2000 грн витрат на правову допомогу. Саме такий розмір витрат суд вважав об`єктивним, співмірним з виконаною адвокатом роботою у цій справі.
В апеляційній скарзі ТОВ «Таліон Плюс» вважали, що рішення суду першої інстанції є необгрунтованим, таким, що ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права та неповному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, та просив про скасування вказного рішення та ухвалення нового про задоводення позовних вимог у повному обсязів, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу.
Так, вказували, що при укладанні договору пунктом 9.1.1.5 сторони визначили, що Товариство має право в будь-який час, в тому числі після закінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу. 
Окрім того п. 6.2 правил (що є невід`ємноючастиною договору) також визначено, що позичальник повідомлений про можливе укладення кредитодавцем договору відступлення права вимоги за відповідним електронним договором або договору факторингу з будь-якоютретьою особою, відповідно до чого новий кредитор набуває статусу володільця персональних даних позичальника.
Зазначали, що за Договором факторингу № МВ-ТП/29 від 31.03.2025 р (міститься в матеріалах справи) до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги, а також право нараховувати проценти за користування кредитом на умовах, визначених Кредитним договором. 
Згідно з п. 4.1 Договору Факторингу наявне право вимоги переходить відТовариства до Позивача з моменту підписання Реєстру прав вимоги. На підтвердження виконання фінансових зобов`язань Фактором, Позивачем разом з позовною заявою надано платіжну інструкцію, яка свідчить про оплату суми фінансування за Договором факторингу.
Відповідно до п.1.3 Договору факторингу визначено, що під правом вимоги розуміється весь обсяг прав грошових вимог Клієнта за Кредитним договором (наявних та майбутніх), зокрема прав грошових вимог до Боржника по сплаті сум Боргу за Кредитним договором, строк платежу за якими настав, а також прав грошовихвимог, які виникнуть в майбутньому. 
За умовами п.1.4 Договору факторингу визначено, що Борг - це суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржником за Кредитним договором, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.
Договір факторингу повністю узгоджується зіс таттею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, щоіснували на момент, відступлення.
За такого позивачем набуто не лише право вимагати повернення тіла кредиту та вже нарахованих процентів, але й право вимагати всіх майбутніх нарахувань, які можуть виникнути у межах строку дії кредитного договору. Це є важлива частина укладання договору факторингу та надання послуг з факторингу.
Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалась.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК Українирозглядсправиздійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасникі всправи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановленопорушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, що 28 листопада 2024 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 968491040 у формі електронного документу відповідно до якого відповідачка отримала від Товариства кредитні кошти (з урахуванням всіх траншів) у розмірі 9900,00 грн.
За умовами п.2.3 Договору кредитодавець надає перший транш за договором у розмірі, що дорівнює загальному розміру кредиту 28.11.2024 року ( що є датою надання кредиту).
Кредит надається шляхом ініціювання кредитового переказу грошових коштів з рахунку кредитодавця на рахунок позичальника використовуючи реквізити платіжної картки 5168-74XX-XXXX-9136 (п.5.1 Договору).
Відповідно до пунктів 3.1,3.2,3.3 договору сторони договору обумовили тривалість дисконтного періоду кредитування, який складає 30 днів від дати отримання позичальником першого траншу. Строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного періоду та пільгового періоду оплати всіх фактично нарахованих процентів та інших нарахувань строк оплати яких настав, за умови, якщ опозичальником в особистому кабінеті активовано функцію продовження строку дисконтного періоду, кількість продовжень дисконтного періоду необмежена, строк, на який продовжується дисконтний період розраховується за формулою Z=30-(X-Y), де: Х - поточна дата закінчення дисконтного періоду, Y - дата ініціації продовження дисконтного періоду), у випадку, якщо Y > X, то кількість днів, на який продовжується дисконтний період, дорівнює 30 днів. Для здійснення першоїПролонгації Дисконтного періоду за цим Договором, Позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду проценти у розмірі 742 грн 50 коп. та нараховану Комісію за надання кредиту у розмірі 495 грн 00 коп.
Згідно з п.7.3 договору кінцева дата повернення (виплати) кредиту - 28 грудня 2029 року.
Відповідно до п.8.3 договору базова процентна ставка складає 0,98% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 357,70 % річних.
У відповідності до п.9.1.1.1 договору товариство має право вимагати від відповідача повернення суми кредиту, процентів за користування кредитом та виконання усіх інших зобов`язань, передбачених цим договором.
Пунктом 9.1.1.5 договору сторони визначили, що товариство має право в будь-який час, в тому числі післязакінчення дисконтного періоду, без згоди позичальника відступити права грошової вимоги за договором будь-якій фінансовійустанові, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу, шляхом укладення будь-якого не забороненого законом правочину, зокрема договору факторингу.
Відповідно до п.9.1.1.7 договору у разі затримання відповідачем сплати процентів за користування кредитом щонайменше на один місяць кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, шляхом повідомлення відповідача про дострокове припинення договору. 
За п.11 договору договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 років або до його дострокового розірвання/припинення його дії, а в частині розрахунків до повного і належного їх виконання.
Пунктом 14.2 договору передбачено, що у всіх відносинах між позичальником та кредитодавцем з приводу укладення цього договору в якості підписів сторін використовується електронний підпис одноразовим ідентифікатором, відповідно до Правил та Закону України «Про електроннукомерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис.
Договір підписано сторонами шляхом вчинення електронного підпису з одноразовим ідентифікатором GUWT.
28 квітня 2024 року відповідачка підписала паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» до увказаного договору ( а.с.15-16).
Згідно із довідкою ТОВ «ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» №968491040/31102025/Э від 31 жовтня 2025 року на платіжну картку 5168-74XX-XXXX-9136 перераховано кошти у розмірі 9900,00 грн., дата проведення платіжної операції надавачем платіжних послуг: 28 листопада 2024 року Особа Отримувача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
На виконання ухвали суду АТ КБ «Приватбанк» надіслав на адресу суду лист яким підтвердив, що картку № 5168-74XX-XXXX-9136 емітовано на ім`я ОСОБА_1 . Також банк надав виписку по картковому рахунку відповідача.
Згідно із вказаною випискою за період 28 листопада 2024 року по 28 листопадад 2024 року на вказаний картковий рахунок ОСОБА_1 зараховано 28 листопада 2924 року кошти у розмірі 9900 ,00 грн.
31 березня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фанснова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № MB-ТП/29 у відповідності до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором .
Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги від 31 березня 2025 року до договору факторингу MB-ТП/29, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» 31 березня 2025 року до останнього перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 20960 грн, тіло кредиту: 9899 грн. 10 коп., нараховані відсотки 6111 грн 63 коп, 4949 грн 55 коп. неустойка.
На електронну адресу відповідачки 31.03.2025 року первісним кредитором направлено повідомлення про відступлення права вимоги на користь ТОВ «Таліон Плююс»( а.с. 68).
ТОВ «Таліон плюс» 25.08.2025 року на електронну адресу відповідача направлено повідомлення про дострокове розірвання договору та необхідність оплати всієї суми заборгованості ( а.с.68 зворот).
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості станом на 25 серпня 2025 року становить: 9899.10 грн заборгованость за тілом кредиту, 20275.09 грн заборгованість за відсоткам нарахованими первіним кредитором за період з 28 листопада 2024 року по 31 березня 2025 року та позивачем за період з 01 квітня по 25 серпня 2025 року, 4949.55 грн неустойка( а.с.36-39).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до положень статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Із положень частини першої статті 638 ЦК України слідує, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин на виконання частини другої статті 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
В силу частини першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частиною першою статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Кредитний договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, в тому числі із застосуванням електронного підпису.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Відступлення права вимоги означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором і новим кредитором. Одним із різновидів відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір № № 968491040 від 28.11.2024 року відповідачем ОСОБА_1 укладено шляхом його підписання разом з додатками електронним підписом з одноразовим ідентифікатором №4748 введеним 28 листопада 2024 року о 12:13:33.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19 дійшов висновку про те, що одноразовим ідентифікатором є комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Відповідно, використання для підписання договорів позики електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який містить тільки комбінацію цифр, узгоджується із вимогами законодавства».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 лютого 2023 року у справі № 757/22453/20-ц, від 26 лютого 2024 року у справі № 752/6020/21.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, встановивши, що кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», та за відсутності належних доказів про те, що договір укладено іншою особою, а грошові кошти перераховані на банківську картку, яка відповідачу не належить, дійшов обґрунтованого висновку про факт укладення 28.11.2024 року кредитного договору № № 968491040.
Подібні правові за змістом висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 14 червня 2022 року у справі № 757/40395/20, від 20 червня 2022 року у справі № 757/40396/20, від 04 грудня 2023 року у справі № 212/10457/21.
Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №968491040 від 28.11. 2024 року.
Суд першої інстанції погодившись з обгрунтованістю вимог позову щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту, разом з тим, дійшов висновку, що заборгованість по процентам підлягає стягненню у розмірі, яка існувала на дату відступлення права вимоги, оскільки позивач не мав права нараховувати проценти за кредитом, бо не є стороною кредитного договору, а ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», як сторона договору, відчужуючи 31 березня 2025 року таке право в користь ТОВ «Таліон Плюс» вважало, що строк платежу за договором №9684491040 від 28.11.2024 року настав 31 березня 2025 року.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком зважаючи на таке.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Так, у пункті 7.3. кредитного договору № 968491040 від 28.11.2024 року сторони погодили кінцеву дату повернення (виплати) кредиту 28.12.2029 року.
За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом. Інших витрат позичальника, крім процентів за належне користування кредитом, договором не передбачено (п. 8.1).
Відповідно до п. 8.3 договору базова процентна сатавка склададє 0.98% в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за коедн день користування ним, що становить 357.70% річних 
Так, п. 8.10 Договору визначено проценти в розмірі визначеному за правилами цього Договору, нараховуються на фактичну суму залишку Кредиту за кожен день користування Кредитом починаючи з першого дня надання Траншу за Договором та до дня закінчення строку дії цього Договору . Проценти нараховуються щоденно у відсотках від суми Кредиту за кожний день користування ним, за ставкою визначеною в порядку зазначеному вище, із розрахунку наявності 365 днів у році не залежно від того високосний рік чи ні. 
Згідно зі статтею 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Відповідно до частини 1 статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України ). 
31 березня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу №МВ-ТП/29 .
Відповідно до п.1.3 цього Договору під правом вимоги розуміється всі права ТОВ «Таліон Плюс » за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Згідно до п.1.4 Договору визначено, що борг - це суми грошових коштів, належні до сплати Клієнту Боржником за Кредитним договором, включаючи суми кредиту, процентів за користування кредитом, та будь-які інші суми, що належать до сплати Клієнту за Кредитним договором, які нараховані або можуть бути нараховані Клієнтом на день набуття цим Договором зобов`язальної сили.
Пунктом. 1.5 Договору факторингу встановлено, що реєстр прав вимоги означає перелік прав вимоги до боржників, що відступається за цим договором. 
Відповідно до п.4.1 договору факторингу наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання реєстру прав вимоги. Майбутнє право вимоги вважається переданим з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. 
Крім того, ТОВ «Таліон Плюс» має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Право вимоги на користь третіх осіб( пункт 5.3.3 Договору факторингу).
З вищенаведеного вбачається, що строк кредитування становить 5 років або до його дострокового розірвання (п.11.1 Кредитного Договору) та кінцевою датою повернення Кредиту є 28.12.2029 року (п. 7.3. Договору), а тому Позивач після отримання права вимоги правомірно здійснював нарахування відсотків з підстав передбачених Кредитним Договором та в межах погодженого сторонами строку кредитування до моменту дострокового припинення договору відповідно до повідомлення про дострокове розірвання договору з 25.08.2025 року згідно п. п. 9.1.1.7. , після чого нарахування відсотків було припиненим . 
Отже оскільки в договорі факторингу від 31 берерзня 2025 року № МВ-ТП/29 було погоджено, що ТОВ «Таліон плюс» прийняло всі права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», зокрема права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть у майбутньому, що не суперечить чинному законодавству, висновок суду першої інстанції проте, що позивач не мав права нараховувати відсотки за кредитом є помилковим. 
Зважаючи на наведене доводи апеляційної скарги є слушними.
Як вбачається із наданого позивачем розрахунку розмір заборгованості станом на 25 серпня 2025 року, яку він просить стягнути становить: 9899 грн.10 коп. заборгованость за тілом кредиту, 20275 грн. 09 коп. заборгованість за відсоткам ( за період з 28 листопада 2024 року по 31 березня 2025 року нараховані первісним кредитором та за період з 01 квітня по 25 серпня 2025 року нараховані позивачем). 
Таким чином з відповідачки на користь позивач належить стягнути заявлену позивачем суму заборгованості у повному обсязі. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Між тим, як вбачаєть із змісту позовної заяви її прохальної частини позивачем не заявлялися вимоги про стягнення з відповідачки комісії у сумі 495 грн. За такого у суду першої інстанції були відсутні підстави для задовлення цих вимог.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (частина перша статті 374 ЦПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (пункти 1, 3 та 4 частини 1 статті 376 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення в частині визначеної до стягнення суми та в частині розподілу між сторонами судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі та стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором у розмірі 30174 грн.19 коп. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Згідно із частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частинах 1-4 статті 137 ЦПК України йдеться про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно із частинами 1-3 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд у тому числі враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру.
У разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною 3 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям (див.: пункти 139-145 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23).
Апеляційний суд звертає увагу, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Надаючи оцінку рівня адвокатських витрат, понесених позивачем у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що сума витрат на правову допомогу у розмірі 5000,00 грн не є завищеною, тобто є цілком співмірною з ринковими цінами та проведеною адвокатом роботою, а, отже, є обґрунтованою.
При цьому, апеляційним судом зважено на те, що відповідач про зменшення таких витрат не заявляв.
У силу вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, враховуючи задоволення позовних вимог, понесені позивачем у суді першої інстанції витрати по сплаті судового збору та витрат на правову допомогу підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Згідно з частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в цій справі, є дата складення повного судового рішення - 09 квітня 2026 року.
Керуючись ст. ст. 367,368, 374, 376, 381,382 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» задовольнити.
Заочне рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2026 скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» заборгованість за кредитним договором в розмірі 30 174 ( тридцять тисяч сто сімдесят чотири) грн. 19 коп., з яких заборгованість за договором 9899 грн.10 коп., заборгованість по процентам за користування кредитом 20275 грн. 09 коп., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» судовий збір в розмірі 3633 грн 60 коп. за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.
Головуючий Ж.М. Яворська
Судді Т.М. Базовкіна
Н.О. Тищук
Повний текст постанови складено 09 квітня2026 року.