Сквирський районний суд Київської області

Справа № 357/2215/23 
Провадження № 2/376/64/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року Сквирський районний суд Київської області в складі :
головуючого судді – Батовріної І.Г.
за участі секретаря судових засідань Гіптенко Є.О.,
представника позивача – адвоката Коннової Н.І.,
представника відповідача – адвоката Кочина С.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Великополовецький старостинський округ № 5 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач, через свого представника адвоката Коннову Н.І., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Великополовецький старостинський округ № 5 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0015, площею 0,2500 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки № НОМЕР_1 кадастровий номер: 3224081205:03:001:0007, яка межує з вищевказаною земельною ділянкою ОСОБА_1 ..
Відповідач нехтуючи правилами добросусідства, встановила паркан на земельній ділянці належній ОСОБА_1 , при цьому частково заволоділа його земельною ділянкою площею 0,0062 га та не дає позивачу користуватися даною частиною земельної ділянки.
14.12.2022 р. сертифікованим інженером-землевпорядником ОСОБА_3 встановлено межові знаки, у результаті чого було виявлено, що має місце самовільне зайняття земельної ділянки площею 0,0062 га, яка належить ОСОБА_1 , його сусідкою ОСОБА_2 .. Крім того, було виявлено, що на самовільно зайнятій земельній ділянці знаходиться залізобетонна та дротова огорожа.
З метою вирішення спору в позасудовому порядку позивач неодноразово звертався до відповідача про усунення перешкод у користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом знесення вищевказаної огорожі. Однак ОСОБА_2 категорично не бажає зносити вказану огорожу, чим створює перешкоди в користування позивачу його земельною ділянкою.
У свою чергу позивач неодноразово звертався зі скаргами до Фурсівської ОТГ та із заявами, у яких просив провести обстеження земельної ділянки на предмет самовільного захоплення частини земельної ділянки сусідкою ОСОБА_2 ..
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 04.01.2023 р., яке проводилося за участю позивача та відповідача комісією у складі старости Великополовецького старостинського округу № 5 Марченко Г.М., депутата Фурсівської сільської ради Катренка В.М., старшого інспектора відділу земельних, лісових та водних ресурсів Фурсівської сільської ради Герасименко Л.В., було встановлено, що ОСОБА_2 між належними сторонам земельними ділянками встановила бетонну огорожу.
На підставі викладеного просив зобов?язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0015, площею 0,2500 га, що належить ОСОБА_1 на праві власності шляхом демонтажу власними силами та за власний рахунок бетонної та дротової огорожі, облаштованої відповідачем ОСОБА_2 на належній позивачу земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0015, площею 0,2500 га, що належить позивачу ОСОБА_1 , звільнивши частину земельної ділянки позивача ОСОБА_1 , площею 0,0062 га та стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 10.07.2023 року провадження у вказаній справі відкрито та постановлено здійснювати розгляд за правилами загального позовного провадження.
12.10.2023 р. представник відповідача, адвокат Соболь Б.В., подав відзив на позовну заяву, у якому вказав, що ОСОБА_2 отримала земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер: 32240811205:03:003:0007 у спадок від своєї бабусі ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 отримала державний акт на право власності на цю земельну ділянку на підставі рішення Великополовецької сільської ради Сквирського району Київської області 30 сесії 5 скликання від 22.04.2009 року і межа з того боку, де зараз земельна ділянка ОСОБА_1 була виставлена саме по паркану, який був дерев?яним. Ця межа була погоджена із попереднім власником земельної ділянки, якою нині володіє позивач, а саме з ОСОБА_5 .. Нинішня огорожа була збудована на місці дерев?яного паркану. Вказує, що державний акт у ОСОБА_5 виготовлявся пізніше ніж у ОСОБА_4 , то саме по узгодженій межі і виставлений паркан. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 09.11.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засідання.
У судових засіданнях позивач та його представник, адвокат Коннова Н.І. просили вимоги задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Окрім того вказали, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з 2017 року та по сусідству з ним розташована земельна ділянка ОСОБА_2 , котра встановила огорожу, на частині земельної ділянки, яка належить позивачу. Зазначили, що добровільно відповідач відмовляється передвинути частину паркану. Вказали, що спеціалістом повідомлено, що ним проведено дослідження і встановлено, що огорожа знаходиться на території ОСОБА_1 .
У судових засідання відповідач та її представник, адвокат Соболь Б.В., а у подальшому адвокат Кочин С.С. заперечували проти задоволення позовних вимог. Вказали, що позовні вимоги є необґрунтованими та безпідставними. Зазначили, що ОСОБА_2 отримала земельну ділянку у спадок саме у цих межах, паркан був збудований ще у 1973 році і на саме на його місці відповідач у 2022 році звела бетонну огорожу. Документи на приватизацію земельної ділянки були виготовлені давно і з того часу межі земельної ділянки не змінювалися. Окрім того адвокат Кочин С.С. зазначає, що без скасування права власності на земельну ділянку не можливо усунути перешкоди у користуванні та позивач і його представником належним чином не доведено, що ОСОБА_2 захопила частину чужої земельної ділянки. Зазначає, що без проведення відповідної експертизи не можливо встановити наявність помилки та статистичної похибки, оскільки ОСОБА_1 належним чином не приватизував земельну ділянку та не знає її фактичні межі. Окрім того спеціалістом проводилося дослідження на підставі наданих документів позивачем і сусідні земельні ділянки, зокрема і ОСОБА_2 він не замірював. Наголошує на тому, що допитані свідки, проживали по сусідству із ОСОБА_2 весь час та межа паркану не змінювалася. Вказує, що позивач звертався до інших державних органів із скаргами, тим самим змусивши відповідачку поставити нову огорожу.
У судове засідання представник третьої особи – Великополовецького старостинського округу № 5 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області не з?явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, жодних клопотань чи заяв не подавав.
У судове засідання представник третьої особи – Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області не з?явився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, подав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами.
Допитана у судовому засіданні свідок, ОСОБА_6 вказала, що вона являється сусідкою ОСОБА_2 і проживає там з 1960 року. Зазначила, що з того часу межі земельних ділянок не змінювалися і нова бетонна огорожа зводилася на місці паркану, який там постійно знаходився.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 вказав, що вулиця на якій знаходять земельні ділянки сторін побудована в 20-х роках і там можна знайти старий паркан. Зазначає, що спочатку був дерев?яний паркан, а зараз бетонний і якщо дивитися на нього то огорожа знаходиться а тому самому місце де і попередня, однак він його не переміряв. Вказує, якщо б паркан перемістили то це було б помітно.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що вона є матір?ю ОСОБА_2 .. Зазначила, що будинок із земельною ділянкою придбав її чоловік і саме вони ставили паркан. У свою чергу відповідач звела нову бетонну огорожу на місці старої і частину земельної ділянку ОСОБА_1 вона не захоплювала. Окрім того вказує, що вони здійснили приватизацію належної їм земельної ділянки у 2008 році, тобто раніше за позивача.
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 вказав, що він особисто ставив паркан у 1972 році на своїй земельній ділянці. У будівництві нової огорожі участі не приймав. Зазначив, що документи на приватизацію надавав він.
Допитаний у судовому засіданні спеціаліст ОСОБА_3 вказав, що він складав план межі у кінці 2022 року за результатами геодезичної зйомки. План межі складався на підставі договору так як ОСОБА_1 повідомив, що на його території з?явилася нова огорожа. Вказує, що план і фактична межа не відповідає фактичному користуванню. У той же час сусідні земельні ділянки, зокрема ОСОБА_2 він не перевіряв як і не перевіряв земельні ділянки на їх зміщення. Зазначає, що старого паркану він не бачив. Вказував на те, що план межі також складався на основі співвідношення відомостей з Державного земельного кадастру та нового паркану. Порядок приватизації земельних ділянок він не перевіряв. Зазначив, що він не може стверджувати, що площі і межі земельних ділянок не співпадають у зв?язку з самозахопленням як і не знає причини невідповідності.
Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача та його представників, свідків, спеціаліста, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0015, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 128408223 від 21.06.2018 р. (том 1, а.с. 9) та договором купівлі – продажу земельної ділянки від 21.06.2018 р. нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1494 (том 1, а.с. 7-8).
Відповідно до акту про передачу на зберігання місця встановлення межових знаків користувачу (власнику) земельної ділянки від 07.06.2022 р. місця знаходження межових знаків встановлено на місцевості в кількості 10 штук і передані на зберігання землекористувачу – ОСОБА_1 (том 1, а.с. 15-16).
Позивач неодноразово звертався із скаргами до Фурсівської сільської ради з приводу наявності між ним та ОСОБА_2 земельного спору стосовно утримання межі в належному стані між земельними ділянками № НОМЕР_1 і № НОМЕР_2 та знищення межових знаків (том 1, а.с. 20-21, 23).
Відповідно до листа старости Великополовецького старостинського округу № 5 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 72 від 01.11.2022 р. ОСОБА_1 було повідомлено, що для визначення меж його ділянки в натурі (на місцевості) йому необхідно звернутися до землевпорядної організації, яка має ліцензію для виконання даного виду робіт. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відбувається у присутності власника земельної ділянки та власників суміжних земельних ділянок. Представник старостинського округу може бути присутнім при встановлені та винесенні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за умови завчасного повідомлення про дату та час виконання даного виду робіт (том 1, а.с. 22).
15.11.2022 р. позивач звернувся із заявою до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області у якій просив провести обстеження земельної ділянки АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0015 на предмет самовільного захоплення частини земельної ділянки сусідкою ОСОБА_2 за участі землевпорядника від Фурсівської ОТГ (том 1, а.с. 24).
У відповідь на вказану заяву ОСОБА_1 було надано лист старости Великополовецького старостинського округу № 5 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 83 від 05.12.2022 р. у якому йому було повідомлено, що для визначення меж його ділянки в натурі (на місцевості) йому необхідно звернутися до землевпорядної організації, яка має ліцензію для виконання даного виду робіт. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відбувається у присутності власника земельної ділянки та власників суміжних земельних ділянок. Представник старостинського округу може бути присутнім при встановлені та винесенні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за умови завчасного повідомлення про дату та час виконання даного виду робіт (том 1, а.с. 25).
Відповідно до акту обстеження земельної ділянки від 04.01.2023 р., яке проводилося за участю позивача та відповідача комісією у складі старости Великополовецького старостинського округу № 5 Марченко Г.М., депутата Фурсівської сільської ради Катренка В.М., старшого інспектора відділу земельних, лісових та водних ресурсів Фурсівської сільської ради Герасименко Л.В., було встановлено, що ОСОБА_2 між належними сторонам земельними ділянками встановила бетонну огорожу. На даний час встановити чи ОСОБА_2 побудувала паркан на земельній ділянці ОСОБА_1 не можливо, комісією було рекомендовано власникам земельних ділянок звернутися до землевпорядної організації, яка має ліцензію для виконання даного виду робіт. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) відбувається у присутності власника земельної ділянки та власників суміжних земельних ділянок. Представник старостинського округу може бути присутнім при встановлені та винесенні меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за умови завчасного повідомлення про дату та час виконання даного виду робіт (том 1, а.с. 26).
Згідно з планом меж земельної ділянки виготовленого ОСОБА_3 площа земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 згідно з даних державного земельного кадастру – 0,2500 га, площа земельної ділянки згідно фактичного користування – 0,2438 га, площа самовільно зайнятої земельної ділянки – 0,0062 га (том 1, а.с. 27).
ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0007, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258189192 від 25.05.2021 р. (том 1, а.с. 114) та Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.05.2021 р. виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області Старовит-Сидорянською І.В. (том 1, а.с. 113).
Попереднім власником вищевказаної земельної ділянки була ОСОБА_4 , що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 456748 (том 1 а.с. 112).
Відповідно до виконаного ОСОБА_10 плану абрису земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 69 зворот) та схеми перенесення в натурі (на місцевості) поворотних точок меж земельної ділянки (том. 2 а.с. 70) визначені межі земельної ділянки збігаються з межами зазначеними у Державному акті на праві власності на земельну ділянку серія ЯИ № 456748 (том 1 а.с. 112). Отже, земельна ділянка відповідача не збільшилась та відповідає технічній документації.
Ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Так, у статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Зокрема, вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.
Згідно ст.1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.
Відповідно до п. «г», «е» ч.1ст.91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства.
Відповідно до статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками.
Згідно зі статтею 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).
При цьому, у ч.1 ст.375 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.
Разом з тим, за приписами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином, за змістом цієї статті негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, а не для захисту права володіння, яке належить власнику незалежно від вчинених щодо нього порушень (див. постанову ВП ВС від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (п.71)).
Відповідно до ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (п.«б» ч.3 ст.152 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 ЦК України).
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
У ч. 3 ст. 152 ЗК України визначено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
У п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
У той же час з наявних матеріалів справи та заслуханих пояснень свідків та спеціаліста суд не може однозначно встановити, що ОСОБА_2 здійснила самовільне захоплення частини земельної ділянки ОСОБА_1 площею – 0,0062 га шляхом зведення на ній бетонної огорожі, оскільки надані позивачем та відповідачем докази є суперечливими та спростовують один одного.
Інших належних та допустимих доказів на підтвердження порушення прав позивача суду не надано.
Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Крім того, згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Так судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_2 успадкувала земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0007, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 25.05.2021 р. виданого державним нотаріусом Сквирської районної державної нотаріальної контори Київської області Старовит-Сидорянською І.В. (том 1, а.с. 113).
Згідно з планом абрису земельної ділянки ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (том 2 а.с. 69 зворот) та схеми перенесення в натурі (на місцевості) поворотних точок меж земельної ділянки (том. 2 а.с. 70) визначені межі земельної ділянки збігаються з межами зазначеними у Державному акті на праві власності на земельну ділянку серія ЯИ № 456748 (том 1 а.с. 112).
Попереднім власником земельної ділянки площею 0,25 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер: 3224081205:03:001:0015, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 була ОСОБА_11 , що підтверджується договором купівлі – продажу земельної ділянки від 21.06.2018 р. нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г., зареєстровано в реєстрі за № 1494 (том 1, а.с. 7-8).
Відповідно до складеного ОСОБА_3 плану межі земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (том 1 а.с. 27) визначені межі земельної ділянки збігаються з межами зазначеними у кадастровому плані виконаному на замовлення ОСОБА_11 (том 1 а.с. 76).
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
Вирішуючи питання про знесення нерухомого майна, суди в кожному випадку з`ясовують, яку частину земельної ділянки займає споруджена будівля, її розмір і конфігурацію, яка частина будівлі підлягає знесенню. За необхідності з`ясування питань, що виникають при розгляді справи і потребують спеціальних знань, суд має право призначити експертизу. Не встановлення вказаних обставин унеможливлює виконання такого рішення.
Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі підлягали встановленню обставини щодо фактичного розташування земельних ділянок, а саме: фізичні характеристики земельних ділянок (конфігурації, площі, проміри тощо; відповідність фактичного землекористування характеристикам земельних ділянок, визначених правовстановлюючими документами на ці земельні ділянки), наявність паркану на частині ділянки, що належить позивачці.
У пункті 6.1 Розділу ІІ Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) визначено, що одними із основних завдань земельно-технічної експертизи є:
- визначення фактичного землекористування земельними ділянками, а саме фізичних характеристик земельних ділянок (конфігурації, площі, промірів тощо);
- визначення відповідності фактичного землекористування в частині порушення меж та накладання земельних ділянок відповідно до правовстановлювальних документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки.
Отже, для встановлення обставин, необхідно досліджувати землевпорядну документацію, перевірити відповідність фактичного розташування спірних земельних ділянок відповідно до правовстановлюючих документів та документації із землеустрою на ці земельні ділянки, що є компетенцією експертів у відповідній галузі.
Суд роз`яснював сторонам право клопотати про призначення експертизи для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та потребують спеціальних знань у відповідній галузі, проте позивач не скористався таким правом.
За вказаних обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено позовні вимоги, зокрема позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що паркан, побудований саме на земельній ділянці позивача, та з боку відповідача вчиняються будь-які перешкоди у користуванні належною позивачу земельною ділянками, а тому позов не підлягає задоволенню.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, з метою захисту цивільних прав та інтересів, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
Враховуючи, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, то відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 316-317, 319, 321, 375, 391 ЦК України, ст.ст. 1, 78, 91, 95, 103, 152 ЗК Укрїни, ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 263, 265, 352, 354 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Великополовецький старостинський округ № 5 Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою - відмовити.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.