Справа № 165/3075/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гайворонський О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/115/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,
розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» звернулось в суд із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що 10 травня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 , було укладено договір №1601613 про надання споживчого кредиту, шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора. 
Позивач також вказував, що за умовами цього договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 грн, на строк – 360 днів до 05 травня 2025 року, із процентною ставкою 1,5 % в день та періодичністю сплати платежів кожні 30 днів. Кредит було надано шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку позичальника.
Крім того позивач зазначав, що 24 грудня 2024 року між кредитодавцем ТОВ «Слон Кредит» та ним було укладено договір факторингу № 24122024. Відповідно до умов цього договору до нього перейшло право вимоги за кредитним договором, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» та відповідачем.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, утворилася заборгованість на загальну суму 124 399 грн 99 коп., яка складається з: 19 999 грн 99 коп. – заборгованості по тілу кредиту; 64800 грн – заборгованості по нарахованих первісним кредитодавцем процентах за користування кредитом; 39600 грн – заборгованості по нарахованих процентах за 132 календарних дні.
Ураховуючи наведене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1601613 від 10 травня 2024 року у розмірі 124399 грн 99 коп., та відшкодувати понесені судові витрати по справі. Зобов`язати орган, який здійснюватиме виконання рішення нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати від суми боргу за кожній день до повного виконання рішення.
Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» 124 399 грн 99 коп. заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №1601613 від 10 травня 2024 року, з яких: 19999 грн 99 коп. – заборгованості по кредиту; 64800 грн – заборгованості по нарахованих первісним кредитором процентах за користування кредитом; 39600 грн – заборгованості по нарахованих процентах за 132 календарних дні. 10000 грн витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги та судовий збір в розмірі 2422 грн 40 коп.
Вважаючи рішення суду незаконним, представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, щодо стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким в цій частині відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення в частині нарахування відсотків за користування кредитом, не врахував того, що оскільки відповідач перебуває на військовій службі по мобілізації, то у відповідності до вимог закону Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» таке нарахування є незаконним, а тому до стягнення не підлягає.
Рішення суду, в частині стягнення тіла кредиту та в частині відмовлених позовних вимог, жодною із сторін спору не оскаржується, а тому апеляційним судом рішення суду в цій частині не переглядається.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить апеляційну скаргу представника відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в даній справі залишити без змін.
Учасники справи у судове засідання не з`явились, просили суд розгляд справи провести без їх участі.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Встановлено, що 10 травня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір №1601613 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», у розмірі 20000 грн, строком на 360 днів.
Пунктом 1.5.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 1,5% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4. договору.
Пунктом 1.5.2. договору передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,675% в день та застосовується на наступних умовах: якщо споживач до 09 червня 2024 року або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою.
Відповідно до п. 5.1. договору, сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, здійснюватимуться згідно графіка платежів, крім випадку визначеного в пп.5.3. договору.
У день укладення кредитного договору кредитодавець ТОВ «Слон Кредит» перерахував на рахунок відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 20000 грн, що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 08 вересня 2025 року наданою на вимогу суду.
У зв`язку із неналежним виконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку заборгованості наданого ТОВ «Слон Кредит» за період з 10 травня по 24 грудня 2024 року становить 94 799 грн 99 коп. і складається з: 19 999 грн 99 коп. – заборгованості по тілу кредиту; 64800 грн – заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом; 10000 грн – штрафних санкцій.
Крім того встановлено, що 24 грудня 2024 року між ТОВ «Слон Кредит» та позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було укладено договір факторингу № 24122024, згідно з умовами якого відступлено право грошової вимоги за вищевказаним кредитним договором.
Після набуття права грошової вимоги позивач ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» з 25 грудня 2024 року по 05 травня 2025 року (за 132 календарних днів в межах строку дії кредитного договору) нарахував проценти за користування кредитом в сумі 39600 грн.
За змістом частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).
Колегія суддів апеляційної інстанції враховує наступне, розглядаючи справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за матеріалами справи, суд першої інстанції тим самим не взяв до уваги, що відповідач ОСОБА_1 , перебуваючи на службі у ЗСУ в зоні бойових дій, не мав змоги надати необхідні пояснення та докази по справі, а тому документи додані до апеляційної скарги приймаються апеляційним судом. 
Відповідно до частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Зокрема на підтвердження обставин поширення на позичальника ОСОБА_1 положень Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» представник останнього - ОСОБА_2 подала суду копію довідки від 31 січня 2025 року № 2/403 наданої ІНФОРМАЦІЯ_1 , зі змісту якої вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 16 лютого 2023 року призваний на військову службу під час мобілізації, в особливий період та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 . Також з копії довідки від 15 червня 2025 року № 3-48/5936, наданої військовою частиною НОМЕР_2 , слідує, що відповідач ОСОБА_1 з 11 квітня 2025 року перебуває на військовій службі по мобілізації у ЗСУ.
У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) викладено правовий висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей», який полягає у тому, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники.
Таким чином, у період виконання умов кредитного договору, а також станом на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, відповідач ОСОБА_1 має статус військовослужбовця та на нього поширюються пільги, передбачені ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», а саме, щодо нього не нараховуються проценти за користування кредитом, що судом першої інстанції враховано не було.
Отже, суд першої інстанції ухвалюючи рішення не взяв до уваги, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом на підставі ч.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей» та дійшов помилкового висновку про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за відсотками.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками по кредиту скасуванню.
Згідно ч.13 ст.141 України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог, а саме за подання позовної заяви в розмірі 389 грн 45 коп. та 1 607 грн 72 коп. витрат, понесених позивачем за надання професійної правничої допомоги (що становить 16,08% задоволених позовних вимог).
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року в частині стягнення відсотків за користування кредитом скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1601613 від 10 травня 2024 року про стягнення заборгованості по нарахованих первісним кредитором відсотках за користування кредитом у розмірі 64800 грн та заборгованості по нарахованих відсотках за 132 календарних дні у розмірі 39600 грн відмовити.
Змінити рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 15 жовтня 2025 року в частині визначення розміру судових витрат, стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 389 грн 45 коп. та понесені витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1 607 грн 72 коп.
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді