ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/388/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/3746/25 Категорія: на ухвалу 	Петренко О. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л., Новікова О.М.,

секретар: Широкова Г.К,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Демократичне об`єднання майбутнього»,

особа, яка подає апеляційну скаргу – ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2025 року (у складі судді Петренка О.В.) про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Демократичне об`єднання майбутнього» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири,

в с т а н о в и в :

У квітні 2025 року позивач через свого представника – адвоката Голубчика І.В. звернувся до суду із позовною заявою про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.05.2025 відкрито провадження у даній цивільній справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього» про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції зазначив, що позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Голубчик І.В., будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, тричі поспіль не з`явилися в судове засідання (04.11.2025, 17.11.2025 та 08.12.2025), не скористалися правом подати заяву про розгляд справи за їх відсутності, а їх нез`явлення перешкоджає розгляду справи, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статі 257 ЦПК України, для залишення позовної заяви без розгляду
Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, Сторожик В.С. через підсистему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.12.2025 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам чинного законодавства та винесена з порушенням норм процесуального права.
Зазначає, що за відсутності свого представника та неможливості отримувати від нього правову допомогу по даній справі, з поважних причин та обставин, що не залежали від його волі, позивач просив суд перенести розгляд справи на інший час, коли він матиме можливість взяти участь в її розгляді, що забезпечило б позивачу право на справедливий суд.
Також зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що позивач мав намір особисто доводити позовні вимоги, безпосередньо приймаючи участь у судових засіданнях, досліджуючи усі витребувані засоби доказування та надаючи відповідні пояснення за результатами їх дослідження.
Звертає увагу на те, що адвокат Голубчик І.В. був мобілізований, а тому не мав можливості належним чином повідомити суд про причину своєї неявки. 
В апеляційній скарзі зазначено, що позивач також мобілізований та перебуває в складі Національної гвардії України
На підставі викладеного, скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про наявність правових підстав для залишення позову без розгляду.
22.01.2026 від представника ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього» – адвоката Тарасенка А.Ю. на адресу Черкаського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу – без змін.
Вважає, що доводи, викладені скаржником, є необґрунтованими та безпідставними. Зазначає, що винесена ухвала є законною та належним чином обґрунтованою.
Вказує, що позивач та його представник належним чином повідомлялись про дати призначення судових засідань, проте без поважних причин до суду не з`являлися.
Також у відзиві на апеляційну скаргу адвокат Тарасенко А.Ю. просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 грн.
Заслухавши доповідь судді, представника відповідача – адвоката Тарасенка А.Ю., перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (частина третя статті 131 ЦПК України).
Статтею 223 ЦПК України визначено наслідки неявки в судове засідання учасника справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Разом з цим, у разі, якщо позивач не з`явився в судове засідання, однак, повідомив суду інформацію про причини своєї неявки, суд має здійснити оцінку поважності таких причин. За відсутності такого повідомлення суд приймає рішення про залишення заяви без розгляду.
Питання поважності причин неявки є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються відповідні обставини. Поважними причинами є лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язуються з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне вчинення певної процесуальної дії.
Положення статті 223 ЦПК України вказують на необхідність врахування судом поважності/неповажності повідомлених позивачем суду причин своєї неявки до суду в залежності від того, чи є ця неявка першою чи повторною, та передбачають настання процесуальних наслідків у кожному конкретному випадку.
У разі першої неявки позивача в судове засідання та при умові, що суд визнав поважними повідомлені позивачем суду причини неявки в судове засідання, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Аналіз зазначеної норми закону дає підстави для висновку, що умовами залишення позовної заяви без розгляду у випадку неявки в судове засідання позивача є: повторна, тобто друга поспіль неявка позивача в судове засідання; повідомлення позивача про судове засідання належним чином; відсутність поважних причин неявки позивача в судове засідання, або неповідомлення позивачем про причини його неявки в судове засідання; нез`явлення в судове засідання позивача перешкоджає вирішенню спору; від позивача не надходила заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
Повторною є друга поспіль неявка позивача, якщо він обидва рази був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та від нього не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи. Аналогічний висновок неодноразово викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 30.06.2022 у справі № 461/1190/21, від 31.08.2021 у справі № 570/5535/17 та від 10.02.2022 в справі № 756/16448/18.
Отже, законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду.
У постановах Верховного Суду від 11.01.2023 у справі № 500/3032/18, від 12.01.2023 у справі № 205/3009/16 зазначено, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. 
Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. 
Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Так, для правової кваліфікації та підстави залишення заяви без розгляду значення мають два останні судові засідання.
У справі, яка переглядається, у судові засідання, призначені на 17.11.2025 та на 08.12.2025, позивач та його представник не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку судових повісток до електронних кабінетів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 239, 240, 247, 248).
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.10.2025 заяву адвоката Голубчика І.В. про участь позивача ОСОБА_1 в судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Постановлено проводити судове засідання, призначене о 14 год 10 хв на 03.11.2025, а також усі наступні судові засідання у даній цивільній справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів позивача ОСОБА_1 .
Проте, в судові засідання позивач за допомогою власних технічних засобів не під`єднався, зв`язок зі ОСОБА_1 був відсутній. Дані обставини зафіксовані протоколами судових засідань.
15.11.2025 та 02.12.2025 позивачем через підсистему «Електронний суд» подано до суду заяви про відкладення судових засідань, у зв`язку із неможливістю взяти участь у розгляді справи. Повідомлено, що ОСОБА_1 перебуває в зоні виконання бойового завдання як військовослужбовець Національної гвардії України (т. 1 а.с. 243, 252).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доказів, якими підтверджуються зазначені обставини, позивачем до таких заяв не долучено.
Щодо тверджень скаржника про те, що він та його представник – адвокат Голубчик І.В. мобілізовані та перебувають у складі Національної гвардії України, що унеможливлювало брати участь у судових засіданнях в суді першої інстанції, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України»).
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення. На цьому акцентувала увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.01.2023 у справі № 9901/278/21.
Так, до суду апеляційної інстанції позивач надав копію Витягу з Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України № 334 від 12.11.2025 про зарахування до списків особового складу солдата ОСОБА_2 та копію Довідки Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України № 1/101/6-2793 від 27.08.2025 про те, що солдат по мобілізації ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та працює у військовій частині.
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що сторона позивача не була позбавлена можливості подати такі докази до суду першої інстанції. 
Суд першої інстанції, встановивши, що позивач та його представник були повідомлені належним чином про судові засідання, які були призначені на 17.11.2025 та на 08.12.2025, двічі у судові засідання не з`явилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подавали та, визнавши відсутність поважних обставин для відкладення розгляду справи, зробив правильний висновок про наявність підстав для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду на підставі пункту 3 частин першої статті 257 ЦПК України.
При цьому, судом першої інстанції роз`яснено, що особа, позов (заяву) якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення його (її) без розгляду, має право звернутися до суду повторно (частина друга статті 257 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленої ухвали. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушені норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала залишенню без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, в розмірі 9000 грн. 
На підтвердження таких витрат до відзиву долучено наступні документи:
– договір про надання правової допомоги від 25.07.2025, укладений між ОСББ «Демократичне об`єднання майбутнього» та АО «Правова позиція»;
– ордер на надання правничої допомоги адвокатом Тарасенком А.Ю. серії СА № 1149053, виданого АО «Правова позиція» на підставі договору про надання правової допомоги від 25.07.2025;
– свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії КР № 000540;
– акт від 20.01.2026 наданих та таких, що буде надано, послуг до договору про надання правової допомоги від 25.07.2025, який підписаний сторонами;
-детальний опис робіт наданих та таких, що буде надано, послуг до договору про надання правової допомоги від 25.07.2025 на загальну суму 9000 грн;
– рахунок від 20.01.2026 на загальну вартість послуг 9000 грн;
– платіжна інструкція № 305 від 21.01.2026, відповідно до якої ОССББ «ДОМ» перерахувало АО «Правова позиція» 9000 грн за надання юридичної допомоги згідно з договором про надання правової допомоги від 25.07.2025 та рахунку від 20.01.2026.
Таким чином, стороною відповідача надано належні та достатні докази на підтвердження обсягу наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість.
Стороною позивача не надано до суду заперечень з цього приводу.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2022 у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Колегія суддів, вирішуючи питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених відповідачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, взявши до уваги надані стороною докази надання такої допомоги, складність справи, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, доходить висновку про те, що з позивача на користь відповідача слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн. 
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08 грудня 2025 року у даній справі залишити без змін.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Демократичне об`єднання майбутнього» судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені в суді апеляційної інстанції, у розмірі 3000 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова

О.М. Новіков