Справа № 464/8941/25
пр.№ 2/464/408/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.04.2026 року м.Львів
Сихівський районний суд м.Львова
в складі: головуючого-судді Борачка М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

ІСТОРІЯ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
На розгляд до Сихівського районного суду м. Львова надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі – Позивач, ОСОБА_1 ) до Моторного (транспортного) страхового бюро України (надалі – Відповідач-1, МТСБУ), ОСОБА_2 (надалі – Відповідач-2, ОСОБА_2 ) про відшкодування шкоди.
Ухвалою від 29.12.2025 суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

АРГУМЕНТИ СТОРІН.
Аргументи позивача.
Позов обґрунтовано тим, що внаслідок спричиненої відповідачем-2 ДТП автомобілю позивача було завдано майнової шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність винуватця на момент ДТП не була застрахована, то позивач звернувся до МТСБУ з метою отримання страхового відшкодування. За результатами розгляду звернення позивача, відповідач-2 перерахував йому 18’666,84 грн. регламентної виплати. Разом з тим, позивач, вважаючи, що розмір відшкодування є значно більшим, замовив проведення судової експертизи, за результатами якої було встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 71’221,82 грн., а вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, становить 39’367,32 грн.
Зважаючи на це, позивач просить суд стягнути із відповідача-1 страхове відшкодування у розмірі 20’700,48 грн. (39’367,32 – 18’666,84), а з відповідача-2 – 31’854,50 грн. (71’221,82 – 39’367,32) завданої матеріальної шкоди. Крім того, він вважає, що відповідачі повинні сплатити на його користь по 4’000,00 грн. вартості витрат, понесених у зв`язку із проведенням експертизи.

Аргументи відповідача-1.
Відповідач-1 заперечив проти задоволення позову, посилаючись на таке:
1) Розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню у спірних правовідносинах має визначатися саме МСТБУ, а не позивачем. Відповідач-1 виконав вимоги закону та направив свого представника для проведення огляду автомобіля і обрав експерта для визначення розміру страхового відшкодування, після чого здійснив регламентну виплату на підставі висновку експерта. Позивач при цьому не довів, в чому полягає пріоритет висновку експерта, виготовленого на його замовлення задовго після настання ДТП, і в чому взагалі полягала необхідність самостійного звернення до експерта після проведення МСТБУ виплати. Він також не заперечував проти визначеної вартості відшкодування, не вимагав проведення додаткової оцінки, що свідчить про його згоду із розміром виплаченого відшкодування.
2) Позивач не спростував розміру регламентної виплати відповідача-2 та не навів обставин порушення порядку визначення розміру такої виплати.
3) При погодженні й виплаті власнику пошкодженого автомобіля заподіяної шкоди, повторне здійснення виплат законом не передбачено (постанова ВС від 10.06.2020 у справі №333/2096/17).

Аргументи відповідача-2.
Відповідач-2 своїм правом на висловлення заперечень проти позову, передбаченим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України (надалі – ЦПК України), не скористався та не подав до суду відзиву на позовну заяву.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
21.09.2024 о 20:38 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 у м. Львові на проспекті Червоної Калини, 53, не вибрав безпечної дистанції та інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , завдавши автомобілям технічних пошкоджень, чим порушив пункт 13.1 Правил дорожнього руху.
У зв`язку з цим, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 12.11.2024 у справі №464/6597/24 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення.
Судом встановлено, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача-2 не була застрахована.
У зв`язку із цим, представник позивача звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП від 23.09.2024 та заявою про виплату страхового відшкодування від 20.02.2025.
На замовлення МТСБУ судовим експертом Галамай Я.І. проведено автотоварознавче дослідження, за результатами якого складено Висновок №184 від 02.11.2024. Згідно із ним вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без врахування ПДВ на складові частини і матеріали становить 27’423,79 грн., ринкова вартість автомобіля позивача станом на 21.09.2024 становить 262’318,56 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на момент пошкодження становить 19’286,79 грн.
08.04.2025 МТСБУ на підставі наказу №3.1/10132 від 08.04.2025 виплатило позивачу 18’666,84 грн., що підтверджується випискою про рух коштів на банківському рахунку від 18.11.2025 та платіжною інструкцією №9862 від 08.04.2025.
Не погоджуючись із сумою виплаченого страхового відшкодування, позивач замовив проведення транспортно-товарознавчої експертизи у судового експерта Онишка Р.М., що підтверджується Договором №29/25 від 25.07.2025. За результатами проведення експертизи складено Висновок експерта №29/25 від 05.08.2025, згідно з яким ринкова вартість автомобіля позивача на момент пошкодження у ДТП становить 212’702,00 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 71’221,82 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, становить 39’367,32 грн.
Позивач оплатив вартість проведеної експертизи, перерахувавши судовому експерту 8’000,00 грн. згідно із платіжною інструкцією №20ТР-7В99-С7Х6-Н444 від 28.07.2025.

ОЦІНКА СУДУ.
Відповідно до статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (тут і надалі Закон №1961-IV в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Судом встановлено, що 21.09.2024 з вини ОСОБА_2 , який керував автомобілем марки «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 , сталася ДТП, внаслідок автомобілю марки «Skoda Octavia», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , було завдано пошкоджень.
У зв`язку із цим, представник позивача звернувся до МТСБУ із повідомленням про ДТП від 23.09.2024.
Статтею 41 Закону №1961-IV передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Цивільна-правова відповідальність відповідача-2 застрахована не була, даних про страхування автомобіля марки «Renault Kangoo», р.н. НОМЕР_1 матеріали справи не містять, а тому шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки повинна відшкодовуватись МТСБУ.
Статтею 28 Закону №1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, – це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України (стаття 29 Закону №1961-ІV).
Як передбачено статтею 34 Закону №1961-ІV, протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду МТСБУ зобов`язане направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (частина 34.2). Якщо представник МТСБУ не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі МТСБУ зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (частина 34.3).
З матеріалів справи вбачається, що для проведення обстеження транспортного засобу відповідач-1 направив судового експерта Галамай Я.І. Відповідне обстеження було проведено 10.10.2024 за участю позивача на СТО офіційного дилера. За його результатами було встановлено перелік пошкоджень автомобіля, завданих за результатами ДТП, та виготовлено Висновок автотоварознавчого дослідження №184 від 02.11.2024, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача без врахування ПДВ на складові частини і матеріали становить 27’423,79 грн., ринкова вартість автомобіля позивача станом на 21.09.2024 становить 262’318,56 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу на момент пошкодження становить 19’286,79 грн.
Згідно зі статтями 35, 36 Закону №1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає МТСБУ заяву про страхове відшкодування. МТСБУ, керуючись нормами Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Представник позивача звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування 20.02.2025, а МТСБУ прийняло рішення про її задоволення та 08.04.2025 перерахувало позивачу 18’666,84 грн. регламентної виплати.
Позивач не погодився із сумою виплаченого страхового відшкодування, адже замовив проведення транспортно-товарознавчої експертизи. Згідно із наданим ним Висновком експерта №29/25 від 05.08.2025 ринкова вартість автомобіля позивача на момент пошкодження у ДТП становить 212’702,00 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 71’221,82 грн., вартість матеріального збитку, заподіяного позивачу, становить 39’367,32 грн.
Суд звертає увагу на те, що положення статті 34 Закону №1961-ІV не обмежують потерпілого у праві самостійно залучати експерта для визначення розміру збитків, завданих пошкодженням автомобіля. Навпаки, частина 34.4 цієї статті прямо надає таке право потерпілому, адже передбачає, що потерпілими також можуть залучатися експерти або юридичні особи, у штаті яких є експерти, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
При формулюванні відповідних висновків суд враховує, що у частині 34.3 статті 34 Закону №1961-ІV викладено норму про те, що потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди, якщо представник МТСБУ не з`явився у визначений строк для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Разом з тим, вказана норма не спрямована на обмеження права потерпілого на залучення експерта. Вона врегульовує насамперед наслідки бездіяльності МТСБУ, який був зобов`язаний направити свого представника для визначення розміру збитків, однак не здійснив таких дій. Ці наслідки полягають у зобов`язанні МТСБУ відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи.
Відтак, доводи відповідача-1 у цій частині є безпідставними та відхиляються судом.
Суд також відхиляє доводи МТСБУ про те, що позивач фактично погодився із розміром відшкодування, адже не звертався до відповідача-1 із запереченнями щодо виплаченої суми регламентної виплати, не наполягав на проведенні додаткової оцінки чи експертизи.
Вказані аргументи спростовуються самою поведінкою позивача, який самостійно ініціював проведення судової експертизи для визначення дійсного розміру заподіяних збитків, що є беззаперечним свідченням його незгоди з позицією відповідача-1, та звернувся до суду із цим позовом для захисту своїх прав. У запереченнях на письмові пояснення позивач вказав, що сума страхового відшкодування була перерахована на підставі рішення відповідача-1 після проведення експертизи на його замовлення і така сума не узгоджувалася з позивачем.
Наведене виключає будь-яку можливість кваліфікувати поведінку ОСОБА_1 як мовчазну згоду із розміром виплаченого МТСБУ страхового відшкодування.
Та обставина, що позивач замовив проведення експертизи у липні 2025 року, у той час як автотехнічне дослідження було проведене у листопаді 2024 року, а регламентна виплата здійснена у квітні 2025 року, не свідчить про суперечливу поведінку ОСОБА_1 . Чинне законодавство не встановлює жодних обмежень щодо строків, у які потерпіла особа може ініціювати проведення експертизи з метою визначення дійсного розміру завданих їй збитків. Послідовність та темп реалізації позивачем своїх процесуальних прав є виключно його диспозитивним вибором, а сам факт того, що між виплатою та замовленням експертизи минув певний час, не може тлумачитися на шкоду потерпілому.
Досліджуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд враховує ту обставину, що у наданому позивачем висновку експерта розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню, перевищує розмір суми до відшкодування визначеної експертом відповідача-1. Відтак, вирішення спору у цій справі залежить від того, який із наданих висновків є належним, допустимим і достовірним доказом, поданим на підтвердження дійсного розміру завданих збитків.
Насамперед слід зазначити, що висновок автотехнічного дослідження, на підставі якого МТСБУ здійснило виплату страхового відшкодування, виготовлений експертом, який не повідомлявся про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. На цій обставині наголошує представник позивача, заперечуючи доказове значення висновку автотехнічного дослідження, на якому ґрунтуються заперечення відповідача-1. Відтак, враховуючи наявність заперечень позивача, у суду наявні підстави вважати, що наданий відповідачем-1 висновок автотехнічного дослідження не узгоджується повністю із критерієм достовірності доказів.
На противагу викладеному, суд враховує, що наданий позивачем висновок експерта містить пряме зазначення того, що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, передбачену статтею 384 КК України. При цьому експерт зазначив, що відповідний висновок виготовлений ним на замовлення ОСОБА_1 для подання до суду, а на момент проведення огляду автомобіль представлено в аварійному та невідремонтованому стані.
Варто також врахувати, що жоден із відповідачів не висловлював будь-яких заперечень щодо змісту висновку експерта, наданого позивачем, як і не заявляв клопотання про призначення у даній справі судової експертизи.
Враховуючи викладене вище, суд доходить висновку, що наданий позивачем висновок експерта є належним, допустимим і достовірним доказом, а тому вирішення спору між сторонами повинно відбуватися на підставі Висновку експерта №29/25 від 05.08.2025.
Позивач переконаний, що відповідач-1 зобов`язаний доплатити йому 20’700,48 грн. (39’367,32 – 18’666,84) страхового відшкодування, а відповідач-2 повинен перерахувати йому 31’854,50 грн. (71’221,82 – 39’367,32) завданої матеріальної шкоди.
Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові 14.12.2021 у справі №147/66/17, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IVвипадках – МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IVне має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). 
Крім того, у постанові від 07.02.2019 у справі №645/3746/16 Верховний Суд вказав, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Таким чином, відповідач-1, як зобов`язаний в силу закону у спірних правовідносинах страховик, повинен був відшкодувати позивачу вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 39’367,32 грн. Оскільки він виконав такий обов`язок частково, перерахувавши позивачу 18’666,84 грн., то законною і обґрунтованою є позовна вимога позивача про стягнення із МТСБУ недоплаченої суми у розмірі 20’700,48 грн.
Поряд з цим, відповідач-2 повинен відшкодувати позивачу різницю між фактичною вартістю ремонту без урахування зносу (71’221,82 грн.) та страховим відшкодуванням, яке повинен був здійснити відповідач-1 (39’367,32 грн.), а саме у розмірі 31’854,50 грн. (71’221,82 – 39’367,32). Оскільки у матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_2 свого зобов`язання з відшкодування завданої шкоди, то позовна вимога про стягнення із нього на користь позивача 31’854,50 грн. підлягає задоволенню у повному обсязі.
Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

СУДОВІ ВИТРАТИ.
У відповідності до частини 1 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно із частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на задоволення позовних вимог у повному обсязі, судовий збір за подання позову підлягає стягненню на користь позивача із відповідача-1 у розмірі 1’211,20 грн. та із відповідача-2 у розмірі 1’211,20 грн.
Позивачем також заявлено до стягнення 8’000,00 грн. понесених ним витрат на проведення судової експертизи. У матеріалах справи наявні докази понесення таких витрат, а саме: Договір №29/25 від 25.07.2025, укладений між судовим експертом Онишком Р.М. та позивачем; Акт виконаних робіт №29 від 05.08.2025 до вказаного договору; рахунок на оплату №29 від 25.07.2025; платіжна інструкція №20ТР-7В99-С7Х6-Н444 від 28.07.2025 на суму 8’000,00 грн.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною 3 статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати, пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.11.2023 у справі №712/4126/22 викладено правовий висновок щодо розподілу витрат на проведення експертизи, проведеної на замовлення сторони до подання позову до суду.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що системний аналіз положень процесуального законодавства дозволяє констатувати, що відшкодування витрат за проведення експертизи не обмежується випадком її призначення та проведення після відкриття провадження у справі. Відтак, сторона, на користь якої ухвалено рішення, має право на відшкодування витрат за експертизу, проведену до подання позову, якщо такі витрати пов`язані з розглядом справи, зокрема якщо судом враховано відповідний висновок експерта як доказ.
Відмова у відшкодуванні судових витрат за проведення експертизи стороні, на користь якої ухвалене судове рішення (особливо, якщо суд врахував відповідний висновок експерта як доказ), не відповідає вимогам розумності та правової визначеності, «підриває» конструкцію забезпечення передбачуваності застосування процесуальних норм, а тому не є такою, що відповідає верховенству права.
Оскільки у даній справі наданий позивачем висновок експерта підготовлено для подання до суду; експерт, який його виготовив, був обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок; при вирішенні спору між сторонами суд виходив зі змісту наданого позивачем висновку експерта та визнав його належним, допустимим і достовірним доказом; позивачем доведено понесення витрат на проведення експертизи, то наявні підстави вважати, що витрати позивача у розмірі 8’000,00 грн. пов`язані із розглядом даної справи. Відтак, вони підлягають розподілу між сторонами.
Зважаючи на те, що позовні вимоги заявлені позивачем до двох відповідачів, то витрати на проведення експертизи підлягають стягненню із кожного з них у розмірі 4’000,00 грн.
Позивачем також заявлено до стягнення 8’000,00 грн. витрати на професійну правничу допомогу. На їх підтвердження до суду було подано:
1) Копію Договору про надання правничої допомоги №21/25-ц від 09.12.2025, згідно із яким Адвокатське бюро «Миколи Ільківа» (виконавець) бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу у обсязі та на умовах, передбачених договором, а ОСОБА_1 (клієнт) зобов`язаний оплатити надані послуги у порядку і строки, обумовлені сторонами. Пунктом 5.2 вказаного Договору передбачено, що вартість послуг за надання правової допомоги в суді першої інстанції становить 8’000,00 грн.
2) Детальний опис наданих послуг за Договором про надання правничої допомоги №21/25-ц від 09.12.2025 вартістю 8’000,00 грн., який включає:
- аналіз документів, наданих клієнтом, та формування правової позиції щодо захисту порушених прав клієнта (1 год. – 1’000,00 грн.);
- надання юридичних консультацій клієнту (1 год. – 1’000,00 грн.);
- пошук та опрацювання актуальної судової практики в аналогічних спорах (1 год. – 1’000,00 грн.);
- написання позовної заяви про стягнення шкоди завданої кримінальним правопорушенням та стягнення страхового відшкодування (3 год. – 3’000,00 грн.);
- написання заперечень на письмові пояснення (2 год. – 2’000,00 грн.).
3) Платіжну інструкцію №923931995 від 31.03.2023, згідно із якою позивач перерахував виконавцеві 8’000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, у матеріалах справи наявні копії Ордеру серії ВС №1424810 від 18.12.2025, виданий Адвокатським бюро «Миколи Ільківа» адвокату Ільківу М.М., та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №001100 від 07.08.2018.
Здійснивши аналіз та оцінку наданих позивачем доказів понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у справі, суд дійшов висновку, що факт надання йому професійної правничої допомоги підтверджується матеріалами справи.
Розподіляючи судові витрати у даній справі, суд також зазначає, що відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підставі критеріїв, які визначені в частині 4 статті 137 ЦПК України суд має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката. При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).
Відповідачі не висловлювали жодних заперечень з приводу заявленого позивачем до стягнення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що унеможливлює застосування критеріїв, встановлених частиною 4 статті 137 ЦПК України.
Разом з цим, слід зауважити, що при здійсненні розподілу судових витрат (в тому числі і витрат на правову допомогу) суд може керуватися положеннями статті 141 ЦПК України, зокрема критеріями, що визначені частинами третьою шостою та дев`ятою статті 141 ЦПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 19.03.2024 року у cправі №922/4078/23 висловлено правову позицію, згідно із якою під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України.
Викладена вище правова позиція підтримана Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20.05.2024 у справі №463/641/17 із посиланням на те, що положення частин четвертої-сьомої, дев`ятої статті 129 ГПК України ідентичні нормам частин третьої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України.
Виробленою практикою Верховного Суду деталізовано як критерії, які суд з власної ініціативи може застосовувати при вирішенні питання про повну чи часткову відмову у відшкодуванні витрат на правову допомогу, так і їх порядок застосування. Зокрема:
1) Визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (постанови КГС ВС від 10.10.2018 у справі №910/21570/17, від 14.11.2018 у справі №921/2/18, від 11.12.2018 у справі №910/2170/18, від 10.10.2019 у справі №909/116/19, від 18.03.2021 у справі №910/15621/19, постанова ВПВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).
2) Вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (постанови КГС ВС від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 01.06.2018 у справі №904/8478/16).
З урахуванням викладеного вище, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд, керуючись положеннями частини 3 статті 141 ЦПК України, вважає за доцільне з власної ініціативи зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу.
На переконання суду, не усі із перелічених у детальному описі послуг стосуються обставин даної справи. Зокрема, позивач у даній справі не заявляв позовної вимоги про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Відтак, покладення на відповідачів судових витрат за вказану послугу буде безпідставним.
Розподіляючи судові витрати, суд враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, згідно із якими зменшуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, суд вважає за необхідне зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу на 3’000,00 грн., тобто до 5’000,00 грн. Вказана сума підлягає стягненню у рівних частках із кожного із відповідачів у розмірі 2’500,00 грн.
Керуючись статтями 2, 133, 134, 137, 141, 259, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд, –
у х в а л и в :

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України (02653, м. Київ, бульвар Русанівський, буд. 8; код ЄДРПОУ 21647131) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 20’700,48 грн. страхового відшкодування, 1’211,20 грн. судового збору, 4’000,00 грн. витрат на проведення експертизи та 2’500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
3. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) 31’854,50 грн. матеріальної шкоди, 1’211,20 грн. судового збору, 4’000,00 грн. витрат на проведення експертизи та 2’500,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
4. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач:  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач-1: Моторне (транспортне) страхове бюро України (02653, м. Київ, бульвар Русанівський, буд. 8; код ЄДРПОУ 21647131).
Відповідач-2: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_4 ).
Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року, що є датою його ухвалення за відсутності учасників справи, як це передбачено ч.5 ст.268 ЦПК України.

Головуючий        Борачок М.В.