Справа № 344/11941/25 
Провадження № 22-ц/4808/511/26 
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Б. М. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.,
суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Кузів А.В.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Аптеки Фармасіті»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2026 року, ухвалене в складі судді Атаманюка Б.М., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Аптеки Фармасіті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ТОВ «Аптеки Фармасіті» звернулось до Івано-Франківського міського суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовно тим, що 28 квітня 2025 року між ТОВ «Аптеки Фармасіті» та ОСОБА_1 було укладено акт приймання-передачі матеріальних цінностей. Відповідно до якого, відповідач отримала від позивача лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 295 301,00 грн із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі за отриманий товар.
Станом на 26.06.2025 року відповідачем повернуто лише частину вказаного в акті товару та грошових коштів на загальну суму 98 501,00 грн. 
Неповернутими залишились наступні товари: авастин конц. д/інф. по 400 мг/16 мл по 16 мл №1 у флак., серія H0316B07, термін придатності - 01.10.2025, кількість, шт - 1, на загальну суму - 47700,00 грн; авастин конц. д/інф. по 100 мг/4 мл по 4 мл №1 у флак., серія H0415B18 , термін придатності 01.09.2027, кількість шт. - 1, на загальну суму 12 300,00 грн; пер`єта концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн; пер`єта концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн, а всього на суму 196800,00 грн.
Пунктом 1.2. акту передбачено, що особа, яка приймає ТМЦ, несе відповідальність за їх цілісність і зобов`язується повернути товар або його вартість у строк узгоджений сторонами.
Крім того, позивач вважає, що є підстави для застосування наслідків невиконання грошового зобов`язання, що передбачено ч.2 ст.625 ЦК України.
Посилаючись на ст.ст.1212, 11,509,525, 526, 530 ЦК України, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму основного боргу у розмірі 196 800,00 грн, та 695,54 - 3% річних, 2558, 40 грн інфляційні втрати, що в загальній сумі становить - 200 053,94 грн. Стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2026 року позовні вимоги ТОВ «Аптеки Фармасіті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аптеки «Фармасіті» заборгованість у розмірі 196 800,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2978, 95 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 9838 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2026 року, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки суті правовідносин сторін. Зокрема, поза увагою суду залишився той факт, що процес доставки лікарських засобів супроводжувався здійсненням позивачем господарсько-розпорядчих функцій щодо відповідачки. 
Судом не досліджено в який спосіб здійснювалась доставка товарно-матеріальних цінностей до споживача, на підставі яких документів, яким чином здійснювалась взаємодія між позивачем та відповідачкою щодо доставки ліків споживачам, а також на якій саме правовій підставі позивачем ввірено відповідачці товарно-матеріальні цінності, тобто що передувало підписанню сторонами акту приймання-передачі 28.04.2025. Не досліджено факту доставки чи відсутності доставки лікарських засобів споживачу і чи здійснений розрахунок споживачем за передані лікарські препарати. 
Посилається на те, що судом не досліджено чи існують замовлення споживачів щодо доставки лікарських препаратів за якими начебто існує заборгованість, не встановлено коло таких осіб, які саме можуть підтвердити факт отримання ними лікарських препаратів, факту здійснення розрахунку за лікарські засоби за такими замовленнями, фактичного отримання відповідачкою грошових коштів відповідачкою, не досліджена порядку здійснення розрахунків споживачами за лікарські засоби (чи сплачували споживачі за такі лікарські засоби шляхом перерахування грошових коштів споживачем позивачу, чи сплачували такі споживачі кошти відповідачки, чи за споживачами наявна заборгованість перед позивачем за отримані ними лікарські засоби). Встановлення саме цих обставин є необхідним для визначення та встановлення наявності вини відповідачки та виникнення зобов`язань перед позивачем щодо повернення коштів.
Судом не встановлено фактичних умов виконання зобов`язань щодо доставки ТМЦ (момент та порядок оплати), а при цьому без належних доказів та дослідження, визначаючи вину відповідачки та її обов`язок повернути грошові кошти, взято до уваги пояснення сторони позивача та не враховано відсутності підтвердження самого факту протиправного, безпідставного утримання майна або отримання від споживачів грошових коштів, а також не враховано факту відсутності ведення обліку руху цінностей та грошових коштів зі сторони позивача.
Судом в неналежний спосіб досліджено та не встановлено чи наявний обов`язок відповідачки щодо сплати на користь позивача грошових коштів, який саме об`єм грошових зобов`язань існує на момент прийняття рішення, якими доказами (первинними документами) підтверджується сума заборгованості відповідачки, чи є та на підставі яких доказів підтверджується вина відповідачки в виникненні такої заборгованості і чи саме відповідачка несе обов`язок із виконання грошових зобов`язань перед позивачем.
Висновки суду що між сторонами виникли договірні правовідносини не відповідають нормам діючого законодавства, а застосування приписів ст. ст. 509, 525, 526, 530 ЦК України є помилковим. 
Судом не надано правової оцінки наявним правовідносинам, які мали місце, а визначення того, що між сторонами виникли самостійні договірні правовідносини не відповідає дійсності та наявним обставинам справи, оскільки відповідачка діяла як залучений співробітник партнера позивача ТОВ «Здорове майбутнє».
Суд не врахував, що відповідачка діяла як медичний представник у межах трудових відносин з ТОВ «Здорове майбутнє», тому згідно зі ст. 1172 ЦК України відповідальність за її дії несе виключно роботодавець. За наявності партнерської угоди між юридичними особами, майнова шкода відшкодовується суб`єктами цієї угоди. Така шкода має бути реальною, доведеною, мати правову підставу для її відшкодування за наявності умислу та вини робітника та що має бути підтверджено належними та допустимими доказами. 
Суд першої інстанції допустив суперечливість при оцінці доказів та неправильно кваліфікував правовідносини сторін. 
Безпідставно взяв до уваги письмові пояснення відповідачки від 28.04.2025 року, при цьому судом не враховано, що в судовому засіданні 15.01.2026 року представником позивача було заявлено клопотання про не відповідність зазначеного доказу та відсутність необхідності дослідження його як доказу щодо предмету спору судом.
Судом при визначені добросовісної поведінки сторін з врахуванням письмових пояснень від 28.04.2025 року не враховано та не надано належної оцінки тому факту, що пояснювальна записка датована 28.04.2025 року та написана роботодавцю ТОВ «Здорове майбутнє».

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Аптеки Фармасіті» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначивши, що у судовому засіданні 15.01.2026 року представник скаржника не заперечував факт отримання ОСОБА_3 товарів на суму 196800, 00грн. Згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.
Акт приймання-передачі від 28.04.2025 року підписаний ОСОБА_1 власноруч і є належним первинним документом, що підтверджує перехід майна та виникнення зобов`язання, обов`язок відповідачки повернути товар або грошові кошти до 15.05.2025 року.
Ні товар, ні його вартість відповідачкою повернуті не були, що не заперечується самою відповідачкою. Протиправність поведінки відповідачки полягає не у способі реалізації товару, а у неповерненні ввірених товарно-матеріальних цінностей або їх вартості після настання строку виконання зобов`язання.
Посилання скаржниці на відсутність бухгалтерського обліку не спростовують факту виникнення та невиконання зобов`язання. Цивільне законодавство не ставить дійсність та виконуваність зобов`язання у залежність виключно від ведення бухгалтерського обліку. 
Обсяг зобов`язань відповідачки прямо визначений в акті приймання-передачі та зменшений на суму фактично повернутого товару і коштів. Будь-яких контр розрахунків, альтернативних розрахунків чи доказів повного виконання зобов`язання відповідачкою не подано.
Відповідачка особисто отримала товарно-матеріальні цінності від позивача, особисто підписала акт та взяла на себе обов`язок повернути товар або кошти, отже, зобов`язання є особистим зобов`язанням відповідачки, а не зобов`язанням її роботодавця. У даній справі предметом спору є виконання зобов`язання, що виникло з правочину (акта приймання-передачі), а не відшкодування деліктної шкоди, отже, положення статті 1172 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Суд першої інстанції вірно кваліфікував акт як документ, що містить елементи договору.

У судовому засіданні представник скаржниці Архипов О.В. підтримав апеляційну скаргу в межах доводів апеляційної скарги.

У судове засідання представник ТОВ «Аптеки Фармасіті» не з`явивився, про дату, місце та час судового засідання повідомлена належним чином, про, що свідчить довідка про доставку електронного документу. 
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно роз`яснень, які містяться в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 196 800, 00грн, та судових витрат. Рішення суду не оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних втрат, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в оскаржуваній частині, а саме частині стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача196800, 00грн, та судових витрат.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Аптеки Фармасіті», суд першої інстанції виходив з того, що підписаний між сторонами Акт приймання-передачі матеріальних цінностей виключає можливість застосування до спірних правовідносин ст.1212 ЦК України. Суд дійшов висновку, що Акт приймання-передачі матеріальних цінностей, підписаний 28 квітня 2025 року між сторонами містить обумовлені пункти договірних відносин між сторонами, умови отримання-повернення товару або коштів, строк повернення. Суд встановив, що сторона відповідача не заперечує факту отримання відповідачкою від позивача товару (лікарських засобів) та дійшов висновку, що позивачем підтверджено, а відповідачем не спростовано щодо наявності боргу перед позивачем, а тому наявні правові підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача 196 800, 00грн.

Переглядаючи справу, апеляційний суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 28 квітня 2025 року між ТОВ «Аптеки Фармасіті» та ОСОБА_1 було підписано акт приймання-передачі матеріальних цінностей, згідно з яким відповідач отримала від позивача лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 295 301,00 грн із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі, вказаній в акті, за отриманий товар в строк до 15.05.2025 року.
Пунктом 1.2 зазначеного Акта передбачено, що особа, яка приймає ТМЦ, несе відповідальність за їх цілісність і зобов`язується повернути товар або його вартість у повній мірі в строк, узгоджений з позивачем (до 15.05.2025 року).
Згідно записів трудової книжки відповідач ОСОБА_1 в період з 07.03.2025 по 20.06.2025 року працювала у ТОВ «Здорове майбутнє» на посаді медичний представник та була звільнена 20.06.2025 року із посади, у зв`язку із втратою довіри з боку роботодавця (ч.1 п.2 ст.41 КЗпП України.
Судом встановлено, що станом на 26.06.2025 року відповідачем повернуто частину товару та грошові кошти на загальну суму 98 501, 00 грн. 
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦКУкраїни кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За змістом ст.11ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.
Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.08.2022 у справі № 916/546/21 зазначила, що залежно від встановлених судами обставин конкретної справи, документ, який сторони справи іменують як «акт приймання-передачі», може як підтверджувати певні факти та бути документом первинного бухгалтерського обліку, так і мати ознаки правочину, тобто бути спрямованим на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Встановлення правової природи акта приймання-передачі - це питання дослідження як змісту такого акта приймання-передачі, так і інших доказів, наявних у матеріалах справи. Отже, суд досліджує акт в кожному конкретному випадку та надає йому оцінку в залежності від того, чи підтверджує він волевиявлення сторін, а також чи має він юридичні наслідки, в залежності від чого суд робить висновок щодо того, чи є акт правочином та щодо ефективного способу захисту.
Судом встановлено, що 28 квітня 2025 року між ТОВ «Аптеки Фармасіті» та ОСОБА_1 було підписано акт приймання-передачі матеріальних цінностей, згідно з яким ОСОБА_1 отримала від позивача лікарські засоби (товарно-матеріальні цінності) на загальну суму 295 301,00 грн із зобов`язанням повернути товар або грошові кошти в повній сумі, вказаній в акті, за отриманий товар в строк до 15.05.2025 року.
При розгляді справи у суді першої інстанції факт підписання акту та отримання відповідачкою товарно-матеріальних цінностей згідно акту не заперечувався.
Надаючи оцінку акту приймання-передачі від 28 квітня 2025 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що даним актом сторони обумовили отримання та повернення товару або коштів, визначили строк виконання зобов`язання.
Тобто, даний акт є правочином у розуміння ст.202 ЦК України. Так, акт приймання-передачі від 28 квітня 2025 року підписаний сторонами, позивач передав відповідачу, а відповідач прийняла товар згідно переліку наведеного у акті та зобов`язувалася в строк до 15 травня 2025 року повернути ТОВ «Аптеки Фармасіті» товари, які зазначені в переліку або повернути суму вартості наданих товарів. Тому доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов помилкового висновку, що між сторонами виникли договірні відносини не заслуговують на увагу. 
Звертаючись до суду, позивач вказав, що неповернутими залишились наступні товари: авастин конц. д/інф. по 400 мг/16 мл по 16 мл №1 у флак., серія H0316B07, термін придатності - 01.10.2025, кількість, шт - 1, на загальну суму - 47700,00 грн; авастин конц. д/інф. по 100 мг/4 мл по 4 мл №1 у флак., серія H0415B18 , термін придатності 01.09.2027, кількість шт. - 1, на загальну суму 12 300,00 грн; пер`єта концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн; пер`єта концентрат для р-ну д/інф. по 420 мг/14 мл №1 у флак., серія - H0699B08, термін придатності - 01.06.2026, кількість шт. - 1, на загальну суму - 68400,00 грн, а всього на суму 196800,00 грн. 
Вказана обставина не спростована відповідачкою належними доказами.
З урахуванням зазначеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача 196 800, 00 грн.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Факт отримання ОСОБА_1 від позивача лікарських засобів підтверджено актом, приймання-передачі від 28 квітня 2025 року, який не спростовано відповідачкою належними доказами.
Посилання скаржника на те, що судом не досліджено в який спосіб здійснювалася доставка товарно-матеріальних цінностей до споживача, на підставі яких документів та яким чином здійснювалася взаємодія між позивачем та відповідачкою щодо доставки ліків споживачам, на якій правовій основі ввірено відповідачці ліки не заслуговує на увагу, оскільки, факт отримання товару ОСОБА_1 підтверджено актом приймання - передачі від 28 квітня 2025 року згідно якого остання зобов`язувалася в строк до 15 травня 2025 року повернути вказаний товар або сплатити суму вартості товару. Даний акт не містить будь-яких умов чи застережень щодо руху товару від відповідача до споживачів, способу розрахунку між відповідачем та споживачем.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги посилання скаржника, що відповідачка діяла як залучений співробітник партнера позивача «Здорове майбутнє» виходячи з наступного.
Згідно записів трудової книжки відповідач ОСОБА_1 в період з 07.03.2025 по 20.06.2025 року працювала у ТОВ «Здорове майбутнє» на посаді медичний представник.
Між ТОВ «Здорове майбутнє» та ТОВ «Аптеки Фармасіті» 08 серпня 2018 року укладено угоду про партнерство.
Згідно додаткової угоди до угоди про партнерство та співпрацю від 08 серпня 2018 року сторони домовилися залучати власний персонал для доставки лікарських засобів на території Івано-Франківської області.
Сторони домовилися, що приймання-передача лікарських засобів від представників однієї сторони до працівників іншої сторони, а також передача власних лікарських засобів буде відбуватися за актами приймання-передачі (п.4 додаткової угоди).
Між тим, в акті приймання-передачі від 28 квітня 2025 року не зазначено, що ОСОБА_1 діяла від імені роботодавця ТОВ «Здорове майбутнє» та те, що товар отримувала для ТОВ «Здорове майбутнє». 
Будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідачка діяла в інтересах ТОВ «Здорове майбутнє» суду відповідачем не надано ні в суді першої інстанції ні при розгляді справи у суді апеляційної інстанції.
Перебування у трудових відносинах на час підписання акту приймання-передачі відповідачки з ТОВ «Здорове майбутнє» не звільняє останню від особистих зобов`язань відповідачки перед позивачем щодо її зобов`язань до акту від 28 квітня 2025 року, враховуючи, що відповідачкою не надано суду належних доказів на підтвердження обставин, що вона отримала товар саме за дорученням свого роботодавця, а не у власних інтересах. 
Разом з тим, при розгляді справи, суд першої інстанції досліджував пояснювальну записку ОСОБА_4 від 28квітня 2025 року, адресовану директору ТОВ «Здорове майбутнє» та дійшов висновку, що виходячи із змісту заявлених позовних вимог подібні відносини між сторонами виникали і раніше, та дійшов висновку, що відповідач раніше допускала використання чужого майна у власних цілях, що є недобросовісним.
Колегія суддів вважає, що у суду були відсутні підстави надавати оцінку пояснювальній записці ОСОБА_1 від 28 квітня 2025 року, оскільки вказана пояснювальна записка не стосується предмету позову та давати оцінку поведінці відповідачки стосовно дій, які не відносяться до предмету спору. В цій частині доводи апеляційної скарги є слушними.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
У відповідності до ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
У зв`язку з вищенаведеним, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення в змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в іншій частині залишити без змін.
Враховуючи, що зміна апеляційними судом рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині не призвела до зміни по суті вирішення позовних вимог, то підстав для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367,374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2026 року в оскаржуваній частині змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.

Повний текст складено 24 квітня 2026 року.

Головуючий       В.М. Луганська

Судді:       В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева