Справа № 588/253/26
Провадження № 2/588/267/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2026 року   м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю: секретаря судових засідань Гаврилович Я.Д., позивачки ОСОБА_1 , представниці відповідача Каракуц М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 у лютому 2026 року звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 25.04.2025 вона звернулася до поліції з приводу протиправних дій її сина ОСОБА_2 . При виїзді на її виклик інспектором відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу Національної поліції в Сумській області Тарасенком М.С. було винесено постанову серії ЕГА №o 1753153 та її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП (завідомо неправдивий виклик поліції) та накладено штраф у розмірі 850 грн. В постанові зазначено, що 25.04.2025 о 14 год. 09 хв. у м. Тростянець по вул. Радомлянській, 112 вона здійснила «неправдивий» виклик поліції, а саме зателефонувала на лінію « 102» та повідомила про те, що син агресивний та кидався битися, хоча насправді даного факту не було. 
Вказану постанову вона оскаржила до суду та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у справі № 588/1020/25 від 11.08.2025 зазначена постанова поліцейського Тарасенка М.С. була скасована, а провадження по справі закрито. 
Також, 25.05.2025 вона звернулася до поліції з приводу протиправних дій її сина ОСОБА_2 . Поліцейський ВП № 1 (м.Тростянець) Охтирського РВП ГУ НП в Сумській області сержант поліції Тимошенко В.О. при виїзді за її викликом, розглянувши матеріали адміністративної справи відносно неї «встановив», що 25.05.2025 у м. Тростянець по вул. Радомлянській, 112 вона здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на лінію « 102» та повідомила про факт домашнього насильства, якого насправді не було, та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП. Поліцейський виніс постанову серії ЕГА № 1778450 від 25.05.2025, та притягнув її до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та наклав штраф у розмірі 850 грн. 
Вказану постанову вона також оскаржила до суду та рішенням Тростянецького районного суду Сумської області у справі № 588/1812/25 від 10.12.2025 зазначена постанова поліцейського Тимошенка В.О. була скасована, а провадження по справі закрито. 
Позивачка вважає, що внаслідок незаконних дій працівників поліції вона понесла незаконне та несправедливе покарання і тільки при зверненні до суду справедливість була відновлена. 
Протиправними діями працівників поліції, які підпорядковані ГУ НП в Сумській області, позивачці була завдана моральна шкода що виражається в завданні їй психологічного болю, душевних переживаннях, витратах часу на оскарження протиправних дій, як жінці похилого віку, у якої незадовільний стан здоров`я. 
Саме у зв`язку з протиправними діями працівників поліції, які потурають діям її сина, позивачка не могла себе ефективно захистити, і саме їх дії викликають у неї недовіру до правоохоронних органів і страх перед незахищеністю. 
Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в розмірі по 5000 грн. за кожний такий випадок (2 випадки), а всього у розмірі 10000 грн.
Посилаючись на зазначені обставини позивачка просить суд стягнути з Державного бюджету України на її користь 10000 грн грошової компенсації моральної шкоди за протиправне притягнення її до адміністративної відповідальності посадовими особами Головного управління Національної поліції в Сумській області, рішення яких скасоване, а справи закриті судом.
Ухвалою суду від 18.02.2026 було відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.
02.03.2026 представницею відповідача ОСОБА_3 був поданий відзив на позові, у якому остання вказала, що правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову. Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суд встановлює наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею). При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Позивачка зазначила підставу для відшкодування шкоди - складання відносно неї постанов про адміністративні правопорушення за ст. 183 КУпАП. Сам факт складання постанови про адміністративне правопорушення не свідчить про те, що вони були складені безпідставно та спричинили ОСОБА_1 моральну шкоду. 
Представниця відповідача вважає, що обидві постанови відносно позивачки були складені законно та правомірно, адже факти, що остання вказувала причиною своїх викликів на лінію «102», не знаходили свого підтвердження. 
Також представниця відповідача зазначила, що в матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують душевні страждання позивачки, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між притягненням до адміністративної відповідальності та завданою моральною шкодою.
Виписка із медичної карти, додана до позовної заяви, свідчить про діагноз хронічного характеру, тому виникають сумніви, що він набутий у період, коли мало місце складання постанов про адміністративне правопорушення відносно позивачки. 
Крім того, з матеріалів позовної заяви не зрозуміло, з яких міркувань позивачка виходила, визначаючи розмір шкоди в сумі 10000 грн, чим підтверджується факт заподіяння позивачці моральних страждань, з чого позивачка виходила, визначаючи грошову суму в рахунок стягнення моральної шкоди. Сам факт скасування постанови про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння їй моральної шкоди та підставою для її відшкодування, оскільки судове рішення, яким скасовано постанову про притягнення останньої до адміністративної відповідальності, не встановлює доведеність усіх обов`язкових складових цивільно-правової відповідальності.
Тому представниця відповідача просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
У судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала повністю обґрунтувавши обставинами викладеними у позовній заяві, просила задовольнити вимоги. 
Представниця відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила пославшись на обставини викладені у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову.
Заслухавши пояснення позивачки, представниці відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані із відшкодуванням шкоди, позов частково обґрунтований і підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Судом установлено, що 25.04.2025 інспектором Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенком Микитою Сергійовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1753153, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. За змістом указаної постанови  ОСОБА_1 25.04.2025 о 14 год. 09 хв. у м. Тростянець по вул. Радомлянська, 112, здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію 102 та повідомила про те, що її син агресивний та кидається битися, хоча насправді даного факту не було, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП.
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, ухваленим 11.08.2025 у справі № 588/1020/25 було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, інспектора Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенка Миколи Олексійовича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи. Зокрема вказаним рішенням була скасована постанова серії ЕГА № 1753153 від 25.04.2025, винесена інспектором Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тарасенком Микитою Сергійовичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження по справі закрито. Зазначене рішення набрало законної сили 22.08.2025 (а.с. 22-27).
Також 25.05.2025 поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенком Володимиром Олександровичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 1778450, якою на ОСОБА_1 було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн. За змістом указаної постанови  ОСОБА_1 25.05.2025 у АДРЕСА_1 , здійснила завідомо неправдивий виклик поліції, а саме зателефонувала на спецлінію 102 та повідомила про факт домашнього насильства, якого насправді не було, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП
Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області, ухваленим 10.12.2025 у справі № 588/1812/25 було задоволено повністю позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, поліцейського Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенка Володимира Олександровича, про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття адміністративної справи. Зокрема вказаним рішенням була скасована постанова серії ЕГА № 1778450 від 25.05.2025, винесена поліцейським Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області Тимошенком Володимиром Олександровичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 850 грн, а провадження по справі закрито. Зазначене рішення набрало законної сили 23.12.2025 (а.с. 30-32).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно положень ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди ( постанова Верховного Суду від 28 червня 2023 року в справі № 487/9345/19).
Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості відповідальності за шкоду, завдану органами державної влади чи місцевого самоврядування та їх посадовими особами, які є відмінними від загальних підстав деліктної відповідальності.
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (частина перша статті 1173 ЦК України).
Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (частина перша статті 1174 ЦК України).
У постанові від 22 січня 2025 року в справі № 335/6977/22 Велика Палата Верховного Суду сформувала висновок, що для покладення відповідальності на державу за дії (бездіяльність) посадових осіб органів державної влади у виді відшкодування шкоди обов`язковою є наявність трьох елементів (умов): неправомірний характер дії (бездіяльності) цього органу (посадових або службових осіб), наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) і заподіяною шкодою. Водночас наявність вини посадових осіб органів державної влади не є обов`язковою умовою такого виду відповідальності. Тягар доведення наявності зазначених трьох умов покладається на позивача, який звернувся до суду з позовом про відшкодування шкоди на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За умови доведеності факту заподіяння моральної шкоди сам розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Верховний Суд постанові від 24 березня 2020 року по справі № 818/607/17 зазначив, що: «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, N 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005).
Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.
При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого».
Аналогічні висновки зазначено у постанові Верховного суду 27.11.2019 у справі № 750/6330/17.
У зазначеній постанові Верховного Суду вказано, що слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. З огляду на характер правовідносин між людиною і державою (в особі органу державної влади чи органу місцевого самоврядування), з метою забезпечення реального та ефективного захисту прав людини, у справах адміністративного судочинства саме на суб`єкта владних повноважень-відповідача покладається тягар спростування факту заподіяння моральної шкоди та доведення неадекватності (нерозумність, несправедливість) її розміру, визначеного позивачем. З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, насамперед першої та апеляційної інстанції, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широкий діапазон розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц).
У цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
У даній справі відповідач Держава бере участь у справі через відповідний орган державної влади, у даному випадку ГУ НП в Сумській області, що є органом державної влади та виступає представником держави під час виконання ним владних управлінських функцій. Відповідач та його посадові особи належать до суб`єктів, передбачених ст. 1173, 1174 ЦК України, та характер спірних правовідносин свідчить, що права позивачки порушені протиправними (незаконними) рішеннями відповідача, як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним владних управлінських функцій.
Як установлено судом, двома рішеннями Тростянецького районного суду Сумської області від 11.08.2025 у справі № 588/1020/25 та від 10.12.2025 у справі № 588/1812/25 підтверджено незаконність двох постанов винесених поліцейськими Відділення поліції № 1 (м. Тростянець) Охтирського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, незаконність двох постанов винесених поліцейськими та закриття провадження у справах про адміністративні правопорушення за відсутності складу порушень, свідчить про наявність підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.
Враховуючи психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли у позивачки внаслідок дворазового порушення посадовими особами органу державної влади (посадовими особами ГУНП в Сумській області) прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, свідчать про заподіяння їй моральної шкоди. 
Відтак суд відхиляє доводи представника відповідачки про те, що у даній справі не підтверджено заподіяння позивачці моральної шкоди та не доведено причинно-наслідкового зв`язку між притягненням до адміністративної відповідальності та завданою моральною шкодою.
При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Зважаючи на характер порушення прав позивачки, глибину та тривалість її душевних страждань, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд вважає, що розмір моральної шкоди ОСОБА_1 має становити 2000 грн, що буде достатньою для компенсації негативних наслідків морального характеру та не призведе до її безпідставного збагачення.
Відтак позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по оплаті судового збору слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 кошти на відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, заподіяної внаслідок незаконного притягнення до адміністративної відповідальності.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони:
позивачка - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ; 
відповідач - Головне управління Національної поліції в Сумській області, адреса місцезнаходження: вул. Герасима Кондратьєва, буд. 23, м. Суми, 40000, код ЄДРПОУ 40108777.

Суддя О. О. Огієнко