ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2677/26 Справа № 211/8494/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 211/8494/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ПТП «РУСЛАН»,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дибов Олександр Вікторович, на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року, яке ухвалене суддею Ніколенко Д.М.в місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 12 листопада 2025  року, - 

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПТП «РУСЛАН» (наддал - ТОВ «ПТП «РУСЛАН») про стягнення заробітної плати.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 , згідно наказу №1 від 29.01.2021, був прийнятий на роботу водієм автотранспортних засобів у ТОВ «ПТП «РУСЛАН», з графіком роботи повний робочий день та щомісячною заробітною платою на рівні мінімально встановленої в Україні. 
Позивач у трудових відносинах з відповідачем перебував з 01.02.2021 по 31.03.2025, працюючи водієм та виконуючи пасажирські перевезення автотранспортом Газель Рута, державний номер НОМЕР_1 , на маршруті № 5а у місті Дружківці Донецької області. 
На початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, відповідач повідомив позивача, а саме 01.03.2022, що у зв`язку з загрозою ведення бойових дій на території м. Дружківка, ним тимчасово призупиняється надання послуг пасажирських перевезень у м. Дружківка за маршрутом № 5а, рейси по якому здійснювались безпосередньо позивачем. 
Призупинивши роботу позивача на маршруті, відповідач одночасно видав на руки йому трудову книжку та надав усне розпорядження чекати від нього повідомлення про повернення до роботи після стабілізації обстановки та безпечного стану у м. Дружківці Донецької області. 
Згодом ТОВ «ПТП «РУСЛАН» повідомив ОСОБА_1 про необхідність знову приступити, згідно існуючого раніше робочого графіка до роботи з 10.05.2024 водієм пасажирського автотранспорту на міському пасажирському маршруті № 5а у м. Дружківці Донецької області. 
10.05.2024 позивач приступив до роботи водія маршруті № 5а у м. Дружківці на авто Газель Рута, державний номер НОМЕР_1 , працюючи щоденно за встановленим на пасажирському автобусному маршруті графіком до 31.03.2025. 
Після відновлення роботи позивача на пасажирському маршруті, незважаючи на те, що він сумлінно виконував доручену йому роботу водія, відповідач не виплачував заробітну плату за період, починаючи з 10.05.2024 по 31.03.2025. 
Крім того, у 2025 році збільшилась загроза життю та здоров`ю мешканців м. Дружківці Донецької області через посилення з боку рф озброєних атак на місто. Всі ці обставини негативно вплинули на мотивацію ОСОБА_1 щодо продовження його роботи у відповідача. 
30.03.2025 позивач вирішив припинити трудові відносини з ТОВ «ПТП «РУСЛАН» та звільнитись з підприємства, подавши заяву про звільнення та трудову книжку для внесення до неї запису про звільнення. 
31.03.2025 за вказівкою керівництва відповідача позивач передав раніше закріплене за ним авто Газель Рута, держномер НОМЕР_1 , ключі та реєстраційні документи на це авто іншому водію на ім`я ОСОБА_2 , після чого відповідач повідомив позивача про припинення із ним трудових відносин. 
Відповідач в останній робочий день позивача, тобто 31.03.2025, не провів із ним остаточних розрахунків із заробітної плати за останній місяць, а також не виплатив заробітну плату за попередні місяці роботи за період з 01.05.2024 по 31.03.2025. 
Також, у день звільнення ОСОБА_1 - 31.03.2025, ТОВ «ПТП «РУСЛАН» не видав позивачу копію наказу про звільнення та не повернув йому трудову книжку із записом про звільнення. Свої дії керівництво відповідача пояснили зайнятістю та пообіцяли видати трудову книжку, провести повний розрахунок із ним найближчим часом. 
06.06.2025 ТОВ «ПТП «РУСЛАН» відмовило у видачі трудової книжки та здійснення повного розрахунку при звільненні, пояснивши свою відмову відсутністю трудових відносин з позивачем ще з лютого 2022 року. 
На адвокатський запит, надісланий рекомендованим листом 10.07.2025, відповідач не надав інформацію про причини виникнення заборгованості у ТОВ «ПТП «Руслан» із заробітної плати перед ОСОБА_1 за період з 01.05.2024 по 31.03.2025, причини невиплати заборгованості із заробітної плати та невидачі трудової книжки при звільненні ОСОБА_1 з роботи в ТОВ «ПТП «Руслан».
Позивач не має можливості в інший спосіб захистити свої права, тому змушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Посилаючись на викладене, просив суд: стягнути з відповідача на користь позивача не нараховану та невиплачену заробітну плату за період з 01 травня 2024 по 31 березня 2025 року включно у сумі 88 000 грн. 00 коп., без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають нарахуванню та утриманню з цієї суми; зобов`язати відповідача внести належні записи про звільнення до трудової книжки позивача та видати належну йому трудову книжку; вирішити питання щодо розподілу судових витрат.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Зобов`язано ТОВ «ПТП «РУСЛАН» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення та видати належну йому трудову книжку.
В іншій частині в задоволенні позову - відмовленоо.
Стягнуто з ТОВ «ПТП «РУСЛАН» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат: витрати на правову (правничу) допомогу в сумі 5 000 гривень та судовий збір у сумі 1 211 гривень 20 копійок.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дибов О.В., просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні на користь позивача з ТОВ «ПТП «РУСЛАН» ненарахованої та невиплаченої заробітної плати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоовлення позовних вимог у повному обсязі, залишивши без змін рішення суду в іншій частині. Також, за наслідками апеляційного перегляду оскаржуваної частини рішення суду, здійснити перерозподіл судових витрат, зокрема, витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в підтвердження позвних вимог, позивач надав суду наступні докази: відомості про трудову діяльність ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; Індивідуальні відомості про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від ПФУ форми ОК-5 за період з 2001 року по 2025 рік включно; відповідь КП Дружківка автоелектротранс від 23.07.2025 року; Завірену копію Журналу щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв за 2024-2025 рр.; Завірені копії договорів на надання послуг технічного огляду транспортних засобів та медичного огляду водіїв на 2024-2025 рр; Посилання в мережі Інтернет на фрагменти відеосюжету СВІТ НАВИВОРІТ знятих у м. Дружківка у 2025 році, на яких зафіксовано безпосереднє виконання позивачем трудових обов`язків водія на маршрутному автобусі №5а; завірену копію адвокатського запиту на адресу Відповідача про надання документів про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати при звільненні, відомості про причини виникнення заборгованості по зарплаті перед позивачем за період з 10.05.2024 по 31.03.2025 р та причини не виплати заборгованості по заробітній платі при звільненні з роботи ОСОБА_1 , однак, судом першої інстанції не було надано належної оцінки наведеним доказам у справі.
Судом першої інстанції не враховано, що у період з березня 2022 року по березень 2025 року включно у позивача відсутні доходи з яких відповідачем сплачено ЄСВ до ПФУ за позивача, як за найманого працівника. Разом із тим, інші докази надані позивачем підтверджують перебування позивача у трудових відносинах із відповідачем у цей період та виконання ним трудових обов`язків.
Суд першої інстанції не звернув увагу, що Журнал щозмінного передрейсового та післярейсового медичних оглядів водіїв за 2024-2025 рр. є первинним документом обліку роботи, який не тільки фіксує підписи водіїв про відсутність скарг, але й містить результати обов`язкового медичного обстеження здоров`я працівника безпосередньо перед початком роботи за декількома показниками: перевірка на алкоголь, вимір температури тіла, артеріальний тиск, пульс, скарги. Крім того, даний Журнал містить обов`язковий висновок медичного працівника про результати огляду водія , який є головною метою медичного обстеження водія та визначення можливості допуску водія до керування транспортом, тобто виконання ним основної роботи.
Верховний суд у справі з подібних правовідносин № 587/1641/21 у постанові від 19.02.2025 року зазначив, що у правовідносинах із роботодавцем працівник є менш захищеною і більш економічно слабкою стороною, тому поведінка власника або уповноваженого ним органу у таких правовідносинах повинна бути послідовною». 
Позивач наголошує, що обов`язок розрахунку заробітної плати найманому працівнику (ст. 97 КЗпП України), повідомлення працівника про розмір заробітної плати (ст. 110 КЗпП України) покладається на роботодавця. Ведення первинної документації на підставі якої здійснюється розрахунок щомісячної зарплати працівнику також покладається на роботодавця (ст. 8, 9 ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність). 
Судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що позивач, ані під час знаходження у трудових відносинах, ані після звільнення з роботи, не має права безпосереднього доступу до документів відповідача про нарахування й виплату позивачу заробітної плати. Тому позивачем в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача ненарахованої та невиплаченої заплати були надані до суду лише ті докази, які ним можливо було надати. 
Судом першої інстанції також не враховано, що відповідач у цій справі не надав жодних відомостей, доказів чи пояснень з метою вирішення спору. 
Окремо звертає увагу на ту обставину, що відповідач на адвокатський запит та запит суду першої інстанції про надання відомостей про заробітну плату позивача не надав таких відомостей та документів.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 щодо зобов`язання ТОВ «ПТП «РУСЛАН» внести до трудової книжки ОСОБА_1 запис про звільнення та видати належну йому трудову книжку учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.
Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з ТОВ «ПТП «РУСЛАН» на користь ОСОБА_1 ненарахованої та невиплаченої заробітної плати за період з 01 травня 2024 по 31 березня 2025 року включно у сумі 88000 грн. 00 коп., без урахування податків та обов`язкових платежів, які підлягають нарахуванню та утриманню з цієї суми.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 01.02.2021 по 31.03.2025 працював у ТОВ «ПТП «РУСЛАН» (наказ №1 від 29.01.2021), звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України (наказ №1 від 31.03.2025), що підтверджується відомостями про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб від 19.07.2025 (а.с. 16).
Суд установивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та розмір її заборгованості за спірний період, у наслідок чого є не підтвердженим і розрахунок про стягнення заробітної плати, дійшов висновку щодо відмови у позові за недоведеністю.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
У частині першій статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов 'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Статтею 115 КЗпП визначено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Системний аналіз статей 21, 94 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.
За таких обставин, з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.
Для вирішення питання щодо заборгованості по заробітній платі позивачу необхідно довести розмір заробітної плати, яка встановлена за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки).
Згідно зі статтями 115, 116 КЗпПУкраїни відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не звільняє позивача від процесуального обов`язку доведення наявності права на отримання відповідних сум (див. постанову Верховного Суду від 08 лютого 2023 року у справі № 757/23764/20).
Звертаючись до суду, позивач зазначав про те, що станом день його звільнення із ТОВ «ПТП «РУСЛАН», існує заборгованість по заробітній платі у розмірі 88 000 грн, яка не була виплачена йому відповідачем.
З огляду на статтю 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (статті 77, 81 ЦПК України).
Суд першої інстанції вірно установив, що позивачем не надано доказів на підтвердження позовних вимог про розмір заробітної плати та розмір по її заборгованості за спірний період, а тому дійшов правильного висновку щодо відмови у позові за недоведеністю.
Копія довідки з індивідуальних відомостей про застраховану особу, видана управлінням Пенсійного фонду України, не підтверджує наявність заборгованості по заробітній платі та не визначає її розмір.
Такого ж висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах дійшов Верховний суд  у постанові від 16.08.2018 у справі №242/5780/16-ц (провадження №61-34037св18), у постанові від 31.05.2021 у справі № 242/3051/18 (провадження № 61-1021св19).
Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного неврахування судом першої інстанції доказів щодо виконання позивачем своїх посадових обов?язків у спірний період колегією суддів не приймаються, оскільки належних доказів щодо розміру заробітної плати та розміру заборгованості по ній за цей період суду надано не було, як і не було заявлено відповідного клопотання про витребування доказів судом, у випадку неможлиовсті надання учасником відповідних доказів самостійно.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за недоведеністю.
Суд при вирішенні справи правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідили матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам позивача і зібраним у справі доказам.
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Дибов Олександр Вікторович, - залишити без задоволення.
Рішення  Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 листопада 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30 березня 2026 року.

Головуючий:

Судді: